Cambridge Centrul de Cercetare Primate
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team
Bingo.
La naiba.
Nu intraţi în panică. Dacă vreţi să le salvaţi!
- Pot să le deschid. - Atunci fă-o.
Paza, raportez o spargere.
Ştiu cine sunteţi şi ce vreţi să faceţi...
Dacă nu vrei să păţeşti ceva, taci şi nu mişca.
Cimpanzeii sunt infectaţi. Li s-a administrat un inhibitor ultracontagios.
- Infectaţi cu ce? - Ca să vindeci, trebuie să înţelegi.
Infectaţi cu ce?
Turbare.
- Ce tot spune? - Deschideţi cuştile.
Nenorocitule ce eşti! Vom lua cu noi victimele torturii.
- Vă scoatem de aici. - Sunt contagioşi.
Sângele şi saliva sunt infectate. O muşcătură... Nu!
Nu realizaţi.
Ia-l de pe mine.
- Ce se întâmplă cu ea? - Trebuie s-o omori.
- Ce se întâmplă cu ea? - Trebuie s-o ucidem acum.
28 de zile mai târziu...
Alo?
EVACUARE
L-AŢI VĂZUT...
"ÎŢI SAP EU MORMÂNTUL CĂCI EŞTI UN TICĂLOS".
SFÂRŞITUL E AL NAIBII DE APROAPE
Alo?
Părinte?
Eşti bine?
N-ar fi trebuit s-o fac.
Aici.
- Nu te opri. - Ce naiba se întâmplă aici?
Cine sunt oamenii ăia?
- Să mergem. - Ce naiba se întâmplă aici?
Haide.
Un tip merge cu girafa la bar. Se îmbată amândoi.
Girafa cade lată. Omul dă să plece.
Barmanul zice: "Doar n-o laşi să zacă acolo."
El zice: "Nu e vacă. E girafă."
Lipsit total de simţul umorului.
Voi doi vă potriviţi de minune.
Tu cine eşti?
Eşti de la spital.
- Eşti doctor? - E pacient.
Sunt curier, biciclist.
Livram un colet în Shaftesbury Avenue când o maşină îmi taie calea.
Şi mă trezesc astăzi în spital, şi halucinez, sau...
Cum te cheamă?
Jim.
Eu sunt Mark. Ea e Selena.
Am veşti proaste.
A început ca o răzmeriţă, dar de la început s-a văzut că e ceva diferit.
Pentru că se întâmpla în sate mici, în târguri.
Şi n-au mai dat nimic la televizor.
Era afară pe stradă, şi intra pe fereastră.
Era un virus. O infecţie.
Nu aveai nevoie s-o spună un doctor.
Era sângele. Era ceva în sânge.
Când au început să evacueze oraşele, era deja prea târziu.
Infecţia s-a întins peste tot.
Blocada armatei a fost străpunsă.
Şi atunci a început exodul.
Cu o zi înainte să suspende transmisia au raportat infecţii în Paris şi New York.
Nu s-a mai auzit nimic după aceea.
- Dar guvernul ce face? - Nu există guvern.
Întotdeauna există un guvern. Sunt în vreun buncăr sau avion...
Nici guvern, nici poliţie, nici armată.
Nici TV, radio sau electricitate.
Eşti prima persoană neinfectată pe care o vedem de şase zile.
Unde ţi-e familia?
- Sunt morţi. Ca şi ai Selenei. - Şi ai tăi sunt morţi.
Trebuie să-i găsesc. Sunt în Deptford. Pot ajunge pe jos acolo.
Vrei să te duci şi să te întorci?
N-ai s-o poţi face.
Nimeni nu se întoarce.
Prima lecţie.
Nu te duci nicăieri singur, decât dacă nu ai de ales.
A doua lecţie.
Călătoreşti numai pe lumină. Doar dacă nu ai încotro.
Mâine mergem să-ţi găseşti părinţii morţi.
Mănâncă.
Spune dacă vrei să meargă mai încet.
- Dacă e cineva acolo... - Înţeleg.
Stai.
Jim - cu toată dragostea, te-am lăsat dormind.
Acum dormim şi noi cu tine.
Nu te trezi.
S-au sfârşit paşnic. Ar trebui să fii recunoscător.
Nu pot să fiu recunoscător.
Eu, părinţii şi cu sora mea, ne-am dus la gara Paddington,
sperând să luăm un avion, să aranjăm cumva şi să ne urcăm.
Ţin minte că tata avea bani mulţi, cu toate că banii nu ajutau la nimic.
20.000 de oameni au avut aceeaşi idee.
Mulţimea sporea.
Am scăpat-o din mână pe sora mea.
Mi-amintesc că pe jos era moale.
M-am uitat în jos şi am văzut că păşeam pe oameni.
Ca pe un covor. Oameni care au căzut şi...
În mulţime se aflau oameni infectaţi. S-a întins repede.
Nu se putea alerga. Nu puteai decât să te caţări.
Să te caţări peste alţii. Şi am făcut-o. Şi am ajuns sus, pe un chioşc.
De sus, n-aveai de unde şti care feţe fuseseră infectate.
Şi l-am văzut pe tata. Nu pe mama sau pe sora mea.
Pe tata.
Faţa lui...
Selena are dreptate. Să fii recunoscător.
N-avem timp să ajungem la magazin până se întunecă. Vom sta aici la noapte.
Camera mea e sus. Voi puteţi sta acolo.
Nu, dormim împreună, e mai sigur aşa.
REŢETELE FAVORITE ALE MAMEI
Ai şi venit.
- Cum a fost? - Bine.
- Îmi dai şi mie să beau? - E goală.
Atunci, mă apuc de treabă.
Nu e nimeni.
- Era dl Bridges. - Te-a muşcat?
- Fiica lui. Stau patru uşi mai încolo. - Te-a muşcat?
Ai înghiţit cumva sânge?
Nu!
Ia şi curăţ-o.
Ai ceva haine aici?
Ia-le şi îmbracă-te. Trebuie să plecăm imediat.
Vor veni şi alţi infectaţi. Aşa se întâmplă mereu.
De unde ştiai că s-a infectat?
- Sângele. - Sânge era şi pe mine şi pe tine.
Nu ştiam că s-a infectat. El ştia. Se vedea pe faţa lui.
Când cineva se molipseşte, ai 20 de secunde să-i omori.
Poate să-ţi fie frate, soră, prieten. Nu contează.
Îţi spun acum ca să ştii, dacă te molipseşti tu, o voi face cât ai clipi.
Avea multe planuri. Tu ai vreun plan?
Vrei să salvăm omenirea sau doar să facem dragoste?
Planurile sunt inutile.
Singurul lucru e să rămâi în viaţă.
Ce-i asta?
Să mergem.
De ce un bloc turn cu cărucioare de cumpărături?
Nu vorbi. E drum lung până sus.
Vrei să te odihneşti?
Tu?
Trebuie să mă opresc.
Ce ţi-e?
Nimic.
- Mă doare capul. - Rău?
- De ce nu mi-ai spus până acum? - Nu credeam că-ţi pasă.
Eşti slab, n-ai pic de grăsime şi mănânci doar zahăr. Eşti epuizat.
Nu prea am ce face, decât să-ţi dau un analgezic şi zahăr.
Ce fel de zahăr vrei,
Pepsi sau Lilt?
Nu ai un Tango?
Aveam aici undeva o cutie de Tango.
Linişte. E un infectat.
Sunt înăuntru. Fugi.
Aşteaptă, Selena.
Te rog, aşteaptă-mă.
- Fugi. - Stai.
La naiba!
Pe culoar. Apartamentul 157.
Mulţumesc.
Deschide uşa.
- Deschide. - Unde-i tata?
Ce?
- Deschide naibii uşa. - Unde-i tata?
Dă-le drumul, Hannah.
Intră.
Sunt Frank.
Îmi pare bine. Ea e fiica mea - Hannah.
Spune bună ziua.
E minunat.
Aş zice că e un motiv de celebrare. De ce nu luaţi loc?
Hannah, ce le putem oferim?
Lichiorul mamii de mentă.
Fantastic. Lichior de mentă.
Luaţi loc. Simţiţi-vă bine.
- Unde sunt paharele? - Dulapul din mijloc.
Paharele bune. E sărbătoare.
În cel de sus.
Deci, tu aici stai?
E drăguţ.
Nu-i mare lucru dar... noroc.
Te descurci acolo?
Regretabil, n-am putut economisi apă. La fel şi cu toaleta. Nu se trage apa.
Va trebui să foloseşti găleata.
Trebuie golită zilnic. Dimineaţa.
Arunci de la balcon. Simplu, nimic complicat.
E-n regulă.
E târziu. Să ne culcăm.
Avem o cameră liberă.
Tu şi cu Selena?
Eu rămân în sufragerie.
Adică, da.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Foarte şic.
Minimalist.
- Ce părere ai despre ei? - Sunt disperaţi.
Probabil ei au mai multă nevoie de noi.
Cred că sunt oameni buni.
Oameni buni?
Mai degrabă, gândeşte-te dacă nu cumva te vor încurca.
- Pentru că dacă te încurcă... - Am să-i las.
Într-o clipă.
Eu nu.
Atunci o să ajungi în situaţia de a fi ucis.
Mă duc la culcare.
Tu crezi că eu nu pricep? Pricep.
Şi ştiu că aş fi murit până acum dacă nu te întâlneam pe tine.
Sigur.
Serios, mulţumesc.
Sigur. Noapte bună, Jim.
De 3 săptămâni am rămas fără apă. Credeam c-o să ne ajungă apa de la vecini.
Dar s-a dus cât ai bate din palme.
O bei, se evaporă, devine stătută.
Sunt goale toate.
Nu a plouat de zece zile.
Se poate folosi o folie de plastic ca să captezi roua şi condensaţia.
Am văzut la TV, dar nu dă rezultate.
N-ai crede.
Să ai nevoie de ploaie.
Tocmai în Anglia.
Jim, n-o să putem sta aici.
- Nu s-a transmis nimic de săptămâni. - Ascultă.
Salvarea e aici. Antidotul împotriva infecţie e aici.
Dacă auzi mesajul, nu eşti singur. Sunt şi alţii ca tine.
Sunt şi alţi supravieţuitori. Suntem soldaţi, suntem înarmaţi.
Oh, Doamne. Soldaţi.
- Linişte. Mai urmează. - Ne aflăm la blocada 42, M602,
27 mile nord-est de Manchester. Trebuie să ne găsiţi. Salvarea e...
- Şi se tot repetă. - Deci e o înregistrare?
Ne spune unde să mergem.
Aşa cum stau lucrurile, o să ne ia două sau trei zile să ajungem acolo.
"Ne"?
Sunetul trece prin pereţi. Eu şi cu Hannah avem mai multă nevoie de voi.
E adevărat. Nici nu pot pleca dacă suntem numai noi doi.
Dacă mi se întâmplă ceva, Hannah rămâne singură. Dar cu alţii...
Soldaţii care au făcut înregistrarea pot fi morţi.
- E posibil. - Antidotul împotriva infecţiei?
Nu există. A făcut destule ravagii.
- Poate au un leac. - Poate n-au.
- Ca să aflăm trebuie să ajungem la ei. - Putem pieri în încercare.
Sau putem muri aici.
Şi nu e adevărat ce-a spus tata. Aveţi nevoie de noi, cum avem şi noi de voi.
Avem nevoie unul de altul. Nu suntem în siguranţă în oraşe.
Soldaţii ne vor apăra.
- Să încercăm să ajungem acolo. - Şi cum ajungem?
Apropo, să ştiţi că nu primesc cecuri sau cărţi de credit.
- Ce părere aveţi? - Este ruta cea mai directă.
Ia ruta indirectă. Cea pe lumină, nu cea subterană.
Hai să mergem.
Vezi? E o idee tâmpită.
Ştii de ce? Pentru că e clar o prostie.
Să conduci într-un tunel cu maşini zob. E, cât se poate de clar, o idee tâmpită.
Ţineţi-vă.
La naiba.
- Nu se putea loc mai rău pentru pană. - Trebuie să ne grăbim.
Eu iau roata. Tu pune cricul.
Auziţi?
Ce anume?
Bun, am fixat-o.
Tata?
Iisuse Cristoase.
Şobolani.
Fug de cei infectaţi. Să ieşim de aici.
Lasă cricul. Nu avem timp. Să ridice toată lumea.
Apucaţi. Unu, doi, trei, ridicaţi.
- Nu vă uitaţi la ei. - Îi văd. Se apropie.
Haide, Hannah.
Aproape.
- Pune anvelopa. - Asta şi fac.
Trei, doi, unu...
Daţi-i drumul.
În maşină.
Frank, porneşte.
Ura şi la gară, pocitanii.
Opreşte taxiul.
La cumpărături.
Tu...
A văzut cineva chiflele?
Iradiate.
- Nu luaţi nimic care trebuie gătit. - Cred că se poate mânca crudă.
Cafea decafeinizată.
Pune-o înapoi.
Nu lua orice porcărie.
Să nu mai văd în veci ciocolată, şi tot nu-mi trebuie.
Cu excepţia ciocolatei Terry cu portocale.
16 ani vechime. "Matur, aromă sublimă".
"Tare, dar nu agresiv. Gust de turbă."
"Îi taie focul, însă păstrează căldura."
Ori o facem acum, ori mergem pe jos.
Nu tu.
- Ţine aproape. - Ce?
Ai auzit.
Unde te duci?
Avem destulă mâncare.
Dar nu avem cheeseburgeri.
Parcă aş fi în vacanţă cu mătuşa.
Alo?
Te urăsc.
Ai găsit ceva?
- Nu. Să plecăm de aici. - Am terminat.
Frânează!
Ieşi.
Dumnezeule.
Simt gustul vitaminei C.
Stafidele sunt suculente.
Ce-ai spus?
Veniţi să vedeţi.
- Ca o familie. - Crezi că sunt contaminaţi?
Sunt bine.
Să mâncăm.
- Ştii la ce mă gândeam? - Că n-ai să mai auzi muzică nouă.
N-ai să mai citeşti nici o carte care n-a fost încă scrisă,
sau să vezi un film care n-a fost turnat.
La asta te gândeai tu.
Mă gândeam că am greşit.
În legătură cu ce?
Cu moartea.
Şi porcăria ăsta.
Pentru Frank şi Hannah nu înseamnă nimic, deoarece...
Ea îşi are tatăl, iar el fiica.
Maimuţă afurisită.
Am greşit când am spus că singurul lucru e să rămâi în viaţă.
Înţelegi? La asta mă gândeam.
Mi-ai furat gândul.
Scuze.
Nu-i nimic. Păstrează-l.
Se face târziu. Ar trebui să înnoptăm aici.
Nu pot dormi.
Nici eu.
Afară nu te prea simţi în siguranţă, nu-i aşa?
Nu cred că e vreun pericol.
Selena nu pare să aibă nici o grijă.
Am observat.
Ce e?
Cum poţi să dormi?
Ai avut nevoie de o reţetă serioasă pentru asta.
N-am nevoie de reţete. Sunt farmacist calificat.
Grozav. Valium.
Nu numai c-o să dormim, dar în caz că suntem atacaţi, nici c-o să ne pese.
- Câte două. - Eu nu.
- Tata, am voie? - Nu.
Te rog!
- Nu. - Nu pot dormi.
Las-o să încerce.
- Dă-i o jumătate. - Gata.
Noapte bună.
Ai o inimă mare, Frank.
Nu-i nimic, doar un vis urât.
Mersi, tata.
Haide, adormitule.
Haide, Babe Ruth.
Grăbeşte-te.
- Am pierdut micul dejun? - Poţi să şi tai lemne pe tine.
- A fost englezesc? - O să ne oprim la o cârciumă. Uşa.
Ne aflăm la blocada 42, M602, 27 mile nord-est de Manchester.
Trebuie să ne găsiţi. Salvarea e aici.
Antidotul împotriva infecţiei e aici.
Cred că e Manchester.
Tot Manchester-ul, întregul oraş.
Nu tu pompieri să-l stingă.
Blocada 42.
Asta e.
Nu înţeleg. Au plecat?
Nu-mi place. Ar fi bine să plecăm.
Să controlăm maşinile. Trebuie să găsim ceva.
Nimic.
Nu pot să cred.
Să mergem.
Unde naiba?
Ieşi de aici.
Tata, te simţi bine?
Bine, scumpo.
Mi-am pierdut firea.
Te iubesc enorm.
- Ce? - Nu te apropia. Rămâi unde eşti.
Nu te apropia.
Ce se-ntâmplă?
E infectat.
Omoară-l.
Nu te apropia de el.
Păstrează distanţa de corp.
Supravieţuitori, un bărbat, două femei. Repet, un bărbat, două femei.
ETA, 15.
Pune apă la fiert.
Sunt maior Henry West.
Bun venit.
Bună, Jim.
Avem paturi cu schimburi curate şi boiler pentru apă caldă.
O să puteţi face cu toţii duş.
Se pare că aveţi nevoie.
Nu e amuzant. Am atâta de gătit, fir-ai a naibii Doris.
Dă peste el.
Cum îi e?
Şi-a pierdut tatăl. Aşa îi e.
E nenorocire.
Ce vrei să spui?
Nu plânge.
Hannah e cum o descria Frank. Tare, rezistentă, o să facă faţă la fel ca noi.
Nu vreau s-o ştiu că face faţă.
Vreau să-i fie bine.
Când îşi avea tatăl, Hannah era bine. Era bine pentru ei şi pentru noi.
Acum e nenorocire.
Ne-aţi auzit comunicatul?
- L-am auzit. - Probabil v-am dezamăgit.
Speraţi să găsiţi o bază militară cu elicoptere şi un spital.
- Nu ne doream decât... - Antidotul împotriva infecţiei.
E aici. Chiar dacă nu e ceea ce v-aţi imaginat.
- Am avut noroc să vă găsim. - Aşa e.
Incendiul a gonit sute de infectaţi din Manchester. Aici e plin de ei.
Dar nu vă faceţi griji.
Sunteţi în siguranţă.
Teren deschis în jurul casei. Reflectoare conectate la un generator.
Ziduri înalte, foarte important.
Am împânzit terenul cu capcane de alarmă şi mine.
Nu prea potrivit să tunzi iarba, dar dacă intră cineva, o să auzim.
Pe lângă protecţie, avem datoria să reconstruim. De la început.
Căminul casei.
Un boiler pentru apă caldă. Primul pas către civilizaţie.
Bucătăria.
Te schimb.
- N-o arunca. - Dă-ne şi nouă puţin.
Nu vă certaţi. Vrei s-o pui la loc?
Jones, specialist în deschiderea cutiilor de conserve. Ce găteşti?
- Surpriză. - De abia aştept.
Iar acesta e Mailer.
S-a infectat acum două zile.
Mitchell a reuşit să-l imobilizeze şi i-am pus un lanţ la gât.
Îl ţineţi în viaţă?
În ideea de a învăţa câte ceva despre infecţie.
Să mă înveţe el.
Şi a făcut-o?
Într-un fel.
Îmi spune că nu o să mai coacă pâine.
Să are câmpul,
să crească vite.
Îmi spune că nu are viitor.
În cele din urmă o să-mi spună cât durează până moare de foame.
Sper că-s cartofi prăjiţi
Sperăm că-s cartofi prăjiţi
Gluga.
Ce avem aici?
Conserve de mazăre, fasole, şuncă şi...
- Bravo, Doris. - Omletă.
- Belşug. - În cinstea oaspeţilor.
Chiar mă gândeam la un toast, dar omleta e la fel de bună.
Pentru prieteni.
Jones, n-ai observat că ouăle erau stricate?
Speram ca sarea să le schimbe gustul.
Arunc-o.
Doris, toanto.
Bănuiesc că nu ştii să găteşti.
Nici nu vă imaginaţi câtă nevoie avem de cineva cu simţ culinar.
Ce deziluzie. Când am văzut ouă am crezut că a venit Crăciunul.
Când totul va reintra în normal vom avea şi ouă.
Prostule. Uită-te la el.
Aşteaptă să se deschidă la magazinul Marks and Spencer.
- Nu ştii nimic. - Cred că Bill are dreptate.
Dacă ne uităm la viaţa planetei,
noi... omul a apărut pe pământ nu cu mult timp în urmă.
Iar dacă infecţia ne curăţă pe toţi,
se va reveni la normalitate.
Asta vroiai să spui, Bill?
L-aţi cunoscut pe sergent nostru?
Părintele spiritual.
Farrell, ce anume te-a determinat să te înrolezi în armată?
Asta am văzut în patru săptămâni de infecţie. Oamenii omorându-se între ei.
Tot asta am văzut şi cu patru săptămâni înaintea infecţiei, şi înaintea lor.
De când mă ştiu, oamenii se omoară între ei.
Şi după mine, asta ne aduce într-o stare de normalitate.
- Nu mănânci? - Nu vreau.
Trebuie să mănânci.
Nu vreau mâncare. Vreau să-l îngrop pe tata.
El e unul dintre cei la care te referi.
Inamic în faţă.
Am omorât unul.
Şi ce vrei, răsplată? Trage în continuare, idiotule.
La naiba. A sărit.
- Opriţi focul. - N-am mai văzut aşa ceva.
- Raportaţi. - La naiba.
Liber.
Bună.
Ascultă, scumpo, nu vei mai avea nevoie de chestia asta.
Te protejez eu.
De ce nu vii la mine, dacă ai nevoie de un bulan serios?
- Să ţi-o dau. - E o ofertă, Mitch.
Ce-ai zice chiar acum?
Calmează-te. Nu vrei să ai scandal cu mine.
Sergent Farrell.
- Sarcina unu. - Asigurarea apărării.
Fă-o. Jones, Bedford, cu el.
Potoleşte-te.
Sergent?
Adunaţi leşurile de pe gazon.
Mergeţi toţi cu el.
Îmi pare rău.
Bei?
Suntem recunoscători pentru protecţie, dar dacă e să stăm aici...
- Pe cine ai omorât? - Pe nimeni.
Nu aveai cum să fii în viaţă dacă nu omorai pe cineva.
Un băiat.
Un copil?
Dar a trebuit. Altfel te omora el.
Supravieţuire.
Înţeleg.
Le-am promis femei.
Cum?
Acum 8 zile, l-am găsit pe Jones cu pistolul în gură.
Voia să se sinucidă pentru că nu există viitor.
Ce puteam să-i spun?
Luptăm împotriva lor, aşteptăm până mor de foame. Şi după aceea?
Ce altceva pot face 9 bărbaţi, decât să aştepte să moară?
Ne-am mutat de la blocadă, am intrat pe transmisie radio şi le-am promis femei.
Femeile simbolizează viitorul.
- Ce e? - Trebuie să plecăm.
- Stai. - Nu e timp.
Luăm maşina şi plecăm.
Nu puteţi să le ţineţi aici. Trebuie să le lăsaţi să plece. Rămâneţi pe loc.
N-am să vă las să le ţineţi aici. Nu puteţi face asta.
Luaţi-l.
Vreau să-ţi dau o şansă.
Tu poţi sta cu noi.
Nu le las să plece.
Şi pe el.
Smithers zice "Femeia şi sperma nu se combină."
Dl Burns zice, "Ştim cu toţii la ce te referi. "E gluma preferată din Simpsons.
Asta fac pe malul celălalt al Canalului sau Atlanticului.
Servesc cina şi se uită la Simpsons.
Dorm în paturile lor, lângă neveste.
Iar noi stăm legaţi de un calorifer blestemat pentru că El a înnebunit.
Reluăm evoluţia omenirii când restul lumii nici nu s-a oprit.
Încearcă să vezi, gândeşte-te.
Cum poate infecţia traversa oceanul? Sau munţii şi râurile? Poate fi oprită.
Televizoarele merg, avioanele zboară şi lumea îşi continuă viaţa normal.
Gândeşte-te numai puţin.
Ce-ai face tu cu o insuliţă cuprinsă de molimă?
Ne-au pus în carantină.
"Nu există infecţie. Doar oameni care se omoară între ei." E nebun.
Să mergem.
Carantină?
- Te rog... - Crede-mă, nu mă interesează.
Am s-o iau pe negresă. Şi am s-o fac să se zvârcolească.
Pe Dumnezeu că n-o să sfârşeşti bine.
Mişcă.
Haide, sus.
Sus, câine.
Mişcă-ţi fundul.
Poponari nenorociţi. Începeţi cu mine.
Mitch, foloseşte pistolul.
- Deci vrei să mă înjunghii? - Împuşcă-i.
- De ce? - E mai rapid.
Aşa ţi-ai lăsa tu sergentul să sfârşească?
- Îi împuşc eu. - Nu.
Îl laşi să mă înjunghie? Ca pe un câine?
O să mă distrez.
Idiot tâmpit. Vrei să mă împuşti? Te omor.
Unde naiba a dispărut?
La naiba. După el.
- Mişcă-te. - Îl văd.
Unde eşti?
- Îl vezi? - Pe acolo.
Am încurcat-o.
Calmează-te. A sărit zidul.
Nu are maşină, nu are armă.
E mort.
În primul rând trebuie să arătaţi prezentabil.
Gazda are o garderobă bogată pentru care nu mai are folosinţă.
- Nu-i puteţi face asta lui Hannah. - Du-te în dormitor, selectează câteva.
Doamnelor.
- Vrem doar să vă îmbrăcăm. - Credeam că fetelor le place.
Linişteşte-te.
Trebuie să mă laşi singură cu Hannah.
- El vrea... - Vrea să ne îmbrăcăm frumos.
Dacă vreţi să ne schimbăm, părăsiţi camera.
Aşa e politicos.
Bine.
Să ieşim din cameră.
O să înghiţim astea.
Vrei să mă omori?
Te fac să nu-ţi pese.
Ce faci?
Cineva e la blocadă.
Îmbracă rochia.
Haideţi.
- Am crezul că e mort. - Rămâneţi aici.
Davis?
La naiba.
- Ce a fost aia? - A fulgerat.
Am auzit ceva.
Mi s-a părut că era un Claymore.
Mă duc să văd ce se întâmplă.
Fetelor, staţi voi cu ochii pe el?
Pilulele, cred că îşi fac efectul.
Le simt.
Nu mi-e somn.
Sunt plecaţi de mult.
Ce faci dacă nu se mai întorc?
Devii tu ofiţerul dacă Henry e mort? Asta e regula?
Gura.
Nu cred că se mai întorc. Au fost omorâţi.
Taci din gură.
Sunt morţi.
Şi acum e rândul tău.
Sus.
Trebuie să ieşim de aici. Ai încredere.
Nu-ţi face griji. Sunt bine.
Ia-l de pe mine.
E terminat.
Voi unde naiba vă duceţi? Şi de ce strigă toţi ca nebunii?
Nu sta, cretin bleg ce eşti. Du-te după ei. Voi două, treceţi acolo.
Hai, să te văd.
Ce naiba ai să mai faci acuma?
Apără scara cu propria ta viaţă.
Mailer a scăpat.
Îmi pare rău.
Nu mai am gloanţe.
Nu mă lăsa.
Haide.
Mişcă.
Nu suntem decât noi doi. Nu-ţi face griji, te scot de aici.
O să găsim un cuibuşor frumos. Şi o să trăim împreună fericiţi.
A fost mai lungă decât o clipită.
Nu e totul pierdut.
O să fie bine. Nu e totul pierdut.
Taci.
O să fie bine.
E bine. Nu e infectat.
- Am crezut că te-a muşcat. - O sărutam. Eşti drogată?
E o poveste lungă.
Trebuie să ieşim de aici.
Hai.
Mi-ai omorât toţi băieţii.
Stai.
Urcă.
Sunt încuiate. Porţile sunt încuiate.
Mişcă-te dracului.
28 de zile mai târziu...
Respiră. Respiră naibii.
Nu şi draperiile!
Ştii că-ţi stătea bine în ea?
Vine.
Eşti sigură că l-ai auzit?
- Eu nu aud nimic. - V-am spus, l-am auzit.
Acum.
BUNĂ
Crezi că acum ne-a văzut?
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team