-==[ www.OpenSubtitles.com ]==-
-== [ www.OpenSubtitles.com ] ==-
Sediul CIA - Langley, Virginia
Dle director, ea este agentul Vivian Delay.
În ultimii 10 ani de zile, CIA l-a urmărit pe Wolfgang Braun.
- Lupul. - După cum ştii, încă nu ştim cum arată.
Ce ştim e că-i un fost german, care vinde materiale atomice
teroriştilor din toată lumea.
Informaţiile confirmă că va încheia o afacere săptămâna viitoare în Belgrad.
Mâna dreaptă a Lupului, albinosul, va vinde bombele unor sirieni.
Deja am trimis o echipă să elimine cumpărătorii,
să securizeze bomba şi să-l aresteze pe albinos.
- Cum vă pot fi de folos, dle? - Ţinta ta este Lupul.
Avem motive să credem că va fi prezent. Găseşte-l şi elimină-l.
- Da, dle. - Lasă-i pe ei să se ocupe de Albino.
Tu ocupă-te de Lup.
Dle, dacă-mi permiteţi... Cine este agentul nostru de teren?
Ethan Renner. Un veteran. Va rezolva el treaba.
Cumpărătorii au fost eliminaţi. Bună treabă, Ethan. Bine lucrat.
SPRE PARTER
Sunt menajera. Trebuie să iau prosoapele.
Răceala mă omoară.
- Da? - Unde eşti?
- Ai lăsat mizerie mare. - Da, păi...
Mă gândesc să anunţ că sunt bolnav.
Fii serios, n-ai fost bolnav nicio zi în 32 de ani.
- Poftim scanerul. - Mulţumesc, Yasmine.
Să-mi pui în cameră sticlele alea de şampon, că-mi plac.
Toate echipele sunt pe poziţii.
ZIUA DE NAŞTERE A LUI ZOEY
Scuză-mă.
Bună treaba.
E ziua de naştere a lui Zoey. Trebuie s-o sun.
- Mobilele nu-s securizate, Ethan. - Da, păi, e fata mea.
E un telefon public afară, ai cinci minute la dispoziţie.
Încep scanarea.
SE PROCESEAZĂ
Încerc să dau un telefon acolo şi..
nu am monede. Pot împrumuta de la tine nişte monede?
- Nu, nu. - Mă întorc şi ţi-i dau înapoi.
Nu.
- Haide. - Nenorocitule.
Bine, ăsta valorează mult. Iau câteva monede.
Mă întorc după ăla.
Scuzaţi-mă! Ne-am mai întâlnit?
Îţi aminteşti de mine, nu?
Karachi!
Yasmin a fost descoperită. Trebuie s-o ajutăm imediat, Axell.
Nu vă apropiaţi de albinos până când nu aflăm ce-i în valiză.
Haide.
Da, da, da, ne-am întâlnit în Karachi în aprilie, anul trecut mai exact.
Atunci lucrai ca ospătăriţă, dacă-mi aduc bine aminte.
Fir-ar.
- Avem confirmarea. - E o bombă radiologică.
- Şefule. - Anulează.
Adio, scumpo.
- Bună! - Bună, scumpo. Tatăl tău la telefon.
Nu ai uitat, ceea ce înseamnă că probabil mă iubeşti.
Bineînţeles că te iubesc, Zoey.
Îmi poţi cânta la mulţi ani, cu dragoste.
Aş putea, scumpo, dar sunt la lucru.
Vă rog lăsaţi un mesaj după semnal.
Ce naiba...?
Bine, la mulţi ani... La mulţi...
Du-te, du-te, în poziţie! Acoperă-mă!
... ţie...
La mulţi ani, dragă Zoey.
Acoperă-l pe Ethan!
Intru!
În regulă, ajunge.
Pune-o jos.
Acum.
Împinge-l încoace.
Nu ma vei ucide?
Numai dacă sunt obligat.
Nenorocitule, nu mai alerg după tine.
Of...
Văd că ai citit raportul.
- Se numeşte glioblastom. - Da...
E un tip de cancer la creier şi ţi s-a răspândit la plămâni.
Nu-mi spune cât timp mai am de trăit.
Trei luni, posibil cinci.
- Deci, fără Crăciun anul ăsta. - Mă tem că nu.
Îţi sugerez să-ţi pui afacerile în ordine.
Mersi, doctore.
Bine că ai securizat bomba, Ethan.
Acum că nu mai eşti operaţional,
trebuie să punem punct relaţiei noastre.
Ţi-am virat banii de pensie în cont.
CIA îţi mulţumeşte pentru servicii.
CONDAMNAT SĂ UCIDĂ
Traducerea şi adaptarea: TTB, Snake_Eyes & neoh
Titrări Team
Ce naiba...?
Tată, e un om alb la uşă.
Cu ce te pot ajuta, amice?
- Ce cauţi în casa mea? - Nu vorbeşti franceză?
Nu, sunt american. Locuiesc aici.
- La ce etaj? - Nu, adică, aici locuiesc.
Tu? Tu eşti proprietarul? Mă bucur să te cunosc în sfârşit.
Salutaţi-l pe proprietar. Asta e casa lui.
Salut, amice!
Ea e soţia mea, Teresa. Fiul meu, Abbate.
Fiica mea, Sumia e în bucătărie, e însărcinată.
Ei sunt verii mei. Ne vizitează din Mali.
În rest stau cu fratele meu în Saint Denis. Cunoşti Saint Denis?
Nu. Nu cunosc Saint Denis.
- Ce căutaţi în apartamentul meu? - Nu avem unde să stăm.
Căutăm adăpost. Şi eşti norocos că suntem aici.
- Răul umple spaţiile goale. - Da, dar acum m-am întors.
Şi este bine că te-ai întors în sfârşit. Mă numesc Jules.
Ethan.
Unde-mi sunt lucrurile?
Am început să văruiesc camera.
Soţia mea crede că-i mai bine să fie o culoare veselă. Îţi place galbenul?
Sunt bucuros să lucrez. Nu-i nicio problemă, Ethan.
De fapt, Jules, este o problemă.
- Nu poţi face nimic până pe 13 aprilie. - Mai e mult timp până atunci.
Avem legi care-i protejează pe imigranţi.
- Atunci îi voi da afară de unul singur. - Nu, nu, nu, ascultă.
Nu-i o idee bună,
pentru că vei face puşcărie pentru încălcarea legii.
- Eu... eu voi face puşcărie? - Desigur! Bineînţeles!
- Şi ce ar trebui să fac mai exact? - Aşteaptă primăvara!
Ca păsările, albinele, băieţii şi fetele.
Vorbeşti serios?
Ethan! Ethan!
Trebuie să vorbesc cu tatăl tău.
Lasă-mă un minut să-mi termin apelul.
Îmi pare rău, Ethan.
Să vorbim în privat, Jules. În camera mea.
Te asigur că nu ne-am atins de lucrurile tale.
N-am spus că aţi făcut-o. Cred că-i timpul să ne cunoaştem mai bine.
Pentru că nu poţi veni pur şi simplu în casa cuiva.
Nicio problemă, Ethan. Împachetăm şi plecăm imediat.
E în regulă, Sumia. Du-te.
Unde o să te duci cu fata însărcinată?
- Nu ştiu, dar vom împacheta. - Stai jos.
Nu e nevoie să pleci, Jules, cel puţin nu până nu naşte fiica ta.
- Dar îmi respecţi regulile. - Le voi respecta.
Prima regula, nimeni nu mai intră în camera asta.
Nimeni, absolut. Voi pune un avertisment mai mare.
Aşa să faci.
A doua regulă, faci ce-ţi spun eu, fără întrebări.
Da, desigur.
Şi a treia regulă, nu-mi mai vărui camera niciodată.
- Nu-ţi place culoarea? - Nu.
I-am spus nevestei că galbenul nu-i o culoare de bărbaţi.
Nu, galbenul nu-i o culoare de bărbaţi.
- Drăguţa aia e fiica ta? - Da.
Drăguţă ca şi Sumia.
Bine, bine, gata cu galbenul.
Cine-i cea mai frumoasă din lume?
- Tu eşti? - Uite, tati!
Ce drăguţ.
Aleargă, aleargă, aleargă!
- Bună, Christine! - Bună!
Bună!
- Aici Christine. - Bună, Tina. Sunt eu.
Sunt în oraş.
Sunt într-o şedinţă acum, nu pot discuta.
Nu vreau să discut. Vreau să te văd.
Da, sunt extrem de ocupată, aşa că... Şi e urgent.
Am nişte documente legale pe care vreau să le vezi înainte să plec din oraş.
De ce?
- Te căsătoreşti? - Nu. De ce? Te căsătoreşti tu?
- Nu, nu astăzi. - Bine, te aştept afară.
Bine, ne vedem.
- De ce suntem aici, Ethan? - Am vrut să te văd.
Şi fiica noastră, vrei s-o vezi şi pe ea?
Da.
Am deschis un fond pentru facultate.
- De ce eşti interesat brusc? - Nu e brusc, Tina.
Am încercat să ţin legătura. I-am lăsat mesaj de ziua ei.
Da, şi acum va trebui să aştepte încă un an pentru a lua legătura cu tine.
Sunt pe moarte, Tina.
- Crezi că mie îmi e uşor? - Nu, eu...
Sunt bolnav.
Sunt pe moarte.
Îmi cer scuze că a durat atât, dar mă tem că testamentul dvs
trebuie semnat atât în franceză cât şi în engleză.
Nu vreau ca Zoey să ştie, cel puţin nu acum.
Intră.
E drăguţ. Locul arată mai bine decât înainte.
Nu te strădui prea tare. Se destramă.
Ştiu că te-am neglijat pe tine şi pe Zoey.
Vreau s-o văd înainte să plec.
Trebuie să-mi promiţi ceva.
Te las s-o vezi c-o singură condiţie.
Ai terminat?
Ai încetat să mai lucrezi pentru ei?
- Da. - Promite-mi.
Da.
Am pierdut multe.
Trebuia să fi încetat acum mult timp.
Voi fi bine. Am toată ziua planificată. Prima dată...
Nu, dragule, nu. Ea are propriile ei planuri.
Vă las să recuperaţi. Bună, scumpo!
Bună, Zoey! Ce mai faci?
- Sunt bine. Tu? - Sunt bine, mulţumesc.
În regulă.
- Mamă, te rog, nu plânge. Sunt bine. - Nu, eu doar...
... mă întorc la 8:30. Bine?
- Ce facem până atunci? - Bine, ce-ai zice să gătesc?
Aşa să fie.
- Vrei să-ţi spun tată sau Ethan? - Cred că-mi place "tată".
Ai vreun loc favorit unde mergi după şcoală?
Ştii că am un loc favorit.
Scaunele volante, mai ştii?
Uite, Ethan, nu trebuie să faci asta. Bine?
Probabil vrei să vorbim pentru a ne cunoaşte.
De asta m-am transferat înapoi aici, la Paris.
Nu sunt supărată pe tine, bine?
Nu trebuie să-mi explici nimic. Nu-i nicio problemă.
Vino, Zoe, să mergem la cafenea.
- Hugh, vreau să-l cunoşti pe Ethan. - Pe cine?
- Sunt tatăl lui Zoey. - Salut!
Încântat să te cunosc, Ethan... Dle Renner.
Îmi cer scuze, uneori mă emoţionez când văd poliţişti americani.
În regulă...
- E mai mare ca tine. - Tată, e în ultimul an. Te deranjează?
- Pe vremea mea, era... - Hugh nu-i deloc ca tine.
Ştiu că am stricat totul, Zoey, eu...
Uite, m-am gândit că vrei să mergi acasă pe asta.
- E pentru mine? - Da.
- E foarte violet. - Da, e culoarea ta preferată.
Da, când aveam nouă ani. Ies cu amicii.
Vei fi acasă la cină?
Zoey, ne vedem acasă la cină?
- Cum sunt astea? - Proaspete.
Sunt proaspete? Se fac la aburi?
- Nu uita să le înmoi în lapte. - Lapte?
- Sau poţi să le prăjeşti. - N-am ajuns atât de departe.
Îmi plac tipii care pretind că nu-s buni în bucătărie.
Cred că vorbeşti cu tipul potrivit.
Da... Cred că da.
Voi înmuia tonul în lapte şi... datorită ţie îl voi prăji pentru fiica mea.
Deci astăzi e ziua norocoasă a lui Zoey?
- Ce-ai spus? - Îmi poţi spune Vivi.
Încântat, Vivi, dar nu-s interesat.
Poate că putem să discutăm.
Soţia mea mi l-a dat.
Hai să facem o plimbare cu maşina.
Bine, dar bicicleta mea vine cu mine.
Bicicleta vine cu mine.
- Pentru cine lucrezi mai exact, Vivi? - Lucrez pentru directorul CIA.
Nu ştiu nimic de nivelul superior.
În Serbia era misiunea mea. Îl căutam pe Lup.
Credem că era în hotel în aceea zi şi cred că tu l-ai văzut.
Stai puţin.
Şi pun pariu că, dacă-l vei vedea din nou, îl vei recunoaşte.
Vreau să vii să lucrezi pentru mine.
Nicio şansă. Am deja planuri.
Nu crezi că Zoey merită să-l aibă în preajmă pe tatăl ei
pentru mai mult decât câteva luni?
Iisuse!
A fost foarte aproape.
În schimbul serviciilor tale îţi pot oferi un medicament în fază de testare.
Eşti interesat?
Ăsta ţi-ar putea mări durata vieţii.
Unde-s informaţiile? Rezultatele testelor.
Cum de nimeni nu mi-a zis nimic de asta înainte?
Pentru că nu meritai costurile tratamentului.
Mă faci să mă simt foarte special.
- Nu erai. Dar acum eşti. - De ce?
Pentru că eşti bolnav şi oamenii pe moarte n-au nimic de pierdut.
Am acces la multe lucruri, Ethan. Dar numai tu-mi poţi oferi acces la Lup.
Vreau să-l găseşti şi să-l ucizi.
Deci, îmi cumpăr viaţa ucigând pentru tine?
De când ai devenit aşa de fariseic?
Iisuse, vreau sa ma asigur că vorbim despre acelaşi lucru.
Despre a ucide.
E un om înăuntru care lucrează pentru contabilul Lupului.
Vreau să începi chiar acum.
Trebuie să prăjesc un peşte şi am întârziat.
Te pot duce acasă la timp pentru cină, Ethan.
Întrebarea e... Ucizi sau mori?
- Un loc destul de public. - Şi?
Probabil un amortizor... ar fi util.
- Despre câţi tipi vorbim? - Unul.
Ucide-i.
Ăsta-i şi rostul.
- Alo? - Deschide-mi.
Grenadă!
Păcăliţi de un suport de uşă.
Destul de bine pentru un angajat.
Ai spus că va fi un tip, nu cinci.
Dar am zis să-l ţii în viaţă pe tânărul cu mustaţă.
Cum crezi că arată tipul ăsta?
- De vârstă medie. - Cred că nu.
- Spune-i ce vârstă ai. - Am...
Fă un efort că încerc să-ţi salvez viaţa.
- Spune-i ce vârstă ai. - Am 32.
- De vârstă medie! - Iisuse Cristoase!
Acum ăsta...
... e un tânăr cu mustaţă.
Nu, e cu cioc.
E o mustaţă cu barba de o zi.
- E un cioc. - Ăsta-i un cioc?
Asta-i o mustaţă.
- Ăsta-i un cioc. - E o umbră.
- Pare francez. - De când?
- E un cioc. - Din secolul tău, bunicule?
Priveşte, aia e o mustaţă.
Bine, şi restul tipilor ăstora?
- Cine sunt ceilalţi? - Nu ştiu.
- Şi asta nu te deranjează? - Nu.
Pentru că, de obicei, îmi place să ştiu pe cine ucid.
De asta nu ai ajuns la un înalt nivel, amice.
Cioculeţ, e rândul tău.
Îl caut pe contabil. Când se întoarce la Paris?
Nu ştiu, jur.
Ucide-l!
Aşteaptă, îl pot face să vorbească.
Nu ştia.
Fir-ar să fie!
Ai o limită?
Voi necesita o creştere semnificativă.
Vreau să-i las fetei mele şi altceva decât amărâta de pensie.
Îţi dau 25, dar trebuie să-ţi cer o duzină de decese.
Jumate de duzină? Deja am ucis jumătate.
Toţi am fost puşi să strângem cureaua.
Nu mă înţelege greşit, Viv, dar nu eşti genul meu.
Sunt genul tuturor.
- Eşti sigură că funcţionează? - Nu.
Dar sunt sigur că dacă nu încerci vei muri în două luni.
Sunt 50.000, nu 25.
Şi îmi dai credit pentru cei trei tipi de sus.
Şi voi avea nevoie de o asigurare de viaţă de un milion de dolari.
Accepţi sau nu.
Accept.
Îmi place pachetul.
Bine, fă-o.
Respiră, Ethan.
Îşi va face efectul repede ca morfina.
Într-o formă sau alta,
te voi face să te simţi bine.
Nu uita să te bucuri de peşte.
Mi-ai promis bicicleta.
Zoey!
- Zoey, eşti bine? - Nu, nu sunt bine.
Priveşte. Arată groaznic.
Cred că... părul tău?
Nu, nu. Da. Da, părul meu.
Arăt ca un animal de companie.
E nemaipomenit.
- Serios? - Da.
Crezi că mă pot duce aşa la bal?
Dacă vrei să mergi, mai bine îl iei cu tine.
- E o glumă? - Nu, nu, vreau să spun...
- Acum te-ai găsit să glumeşti? - Nu, ei bine, poate...
- Mă ocup eu de părul tău. - Te ocupi tu? Îl poţi repara?
Nu, tu poţi. Îl poţi spăla.
Poţi dormi pe el şi mâine va fi...
înapoi cum e normal. Poate.
- Chiar crezi asta? - Da.
De ce nu mergem să mâncăm ceva?
Nu te oferi să pregăteşti cina dacă întârzii trei ore.
Regret, Tina, dar am fost...
Uită. A fost o nebunie să pot crede că pot conta pe tine.
Voiam să-ţi cer să ai grijă de Zoey cât timp plec la Londra.
Poţi merge.
Serios, poţi merge. Mă descurc.
Nu te descurci cu cina. Cum te vei descurca cu o adolescentă?
Tocmai am evitat o dramă teribilă. Părul ei.
Iau primul avion mâine dimineaţă.
Voi suna o bonă.
Am întârziat că am găsit un doctor ce mă poate ajuta.
Ce?
Un specialist aici în Paris
are un drog experimental şi e dispus să-l probeze pe mine.
Experimental?
Ce înseamnă mai exact?
Înseamnă că aş putea petrece mai mult timp cu voi.
Trebuia să suni, Ethan, că aveam de gând să te ucid.
Ne putem opri din luptă pentru o clipă?
Să nu mai vorbim de omoruri. Sau de a mă ucide pe mine.
Am putea prepara ton.
- Ton? - Da.
- Ton. - Cu tot mercurul ăla?
Nici gând.
Trebuie să repari uşa aia.
Da, a fost o greşeală.
Eşti aici de mai puţin de 24 de ore.
Sper că canapeaua va fi confortabilă.
Da. Mai bine decât un pătuţ în Karachi.
Ai nevoie de ceva ca să adormi?
Da, voi avea nevoie acum.
Eşti groaznic.
Ştiam că mă vei suna.
- Ce naiba mi-ai dat? - Nu ţi-ai revenit?
Nu. Sunt ameţit. Capul meu...
Capul meu e ameţit.
Vivi...
- Citeşte manualul. - Aşteaptă. Am halucinaţii.
Am halucinaţii.
- Ia o înghiţitură de vodcă. - Ce?
Vodcă. Te va relaxa.
Totul este în regulă?
Da.
Mi-a fost un pic dificil să găsesc sticla de vodcă.
Mă poţi suna oricând vrei.
E doar o oră diferenţă între Paris şi Londra.
- Ţine aici. - Şi tu mă poţi suna.
- Te iubesc. - Bine.
Mă voi întoarce în câteva zile, deja am întârziat.
- Tata are o listă. - Am o listă lungă.
- Detergent pentru haine negre... - Pe curând. Distraţi-vă!
Zoey, hai la masă.
Uită-te la mine. Haide.
Doar o singură dată aici sus. O singură dată.
Aşa fată.
Zoey!
Ce?
Uau. E...
- Cum e? - Dumnezeule.
Şi ce dacă, Ethan?
E atât de roşu.
Vivi?
Vei răspunde?
Regret. Nu-i important. Doar şefa mea, Vivi.
Ea te sună în miez de noapte?
Vorbim mult pentru că vindem internaţional.
Întotdeauna e zi într-o parte.
- Acum avem trei zile ca să ucidem. - Ce faci?
Se numeşte sonerie apel, Ethan. Ţi-l dau pe al meu.
Dacă vei căuta, va fi aici.
Bine ai venit în secolul ăsta.
Zoey. Zoey.
Nu vrei să mergi la şcoală cu bicicleta?
- Crezi că-i va plăcea lui Hugh culoarea? - Da, aşa cred.
- Serios? - Da.
Crezi că-l va încânta?
Da, dacă ţine la tine.
Deci ţie nu-ţi place?
Nu.
Nu, adică da, Zoey. Chiar îmi place.
Minunat.
Văd că nu crezi în marja normală
de 48 de ore între o moarte şi alta.
Ei bine, ai doar trei zile.
Nu mă urc în maşina ta, Vivi.
Nu până nu aud şi o a doua părere
referitor la ceea ce mi-ai dat.
Îţi spun că e pur autentic.
Nu, nu este.
Manualul spune, dacă te-ai deranjat să-l citeşti...
Dacă nu pot menţine un ritm cardiac scăzut
această porcărie va acţiona ca un halucinogen.
Atunci păstrează un ritm cardiac scăzut.
Da, ei bine, e un lucru destul de greu cu treaba care m-ai dat-o.
ETHAN RENNER 150.000 $ PENTRU SERVICII DE CURĂŢENIE
Urcă în maşină.
Am nevoie să localizezi contabilul italian
ce modifică contabilitatea vechiului tău prieten albinos.
Cum vrei să-l localizez pe tip?
Cu ajutorul acestui om. Se numeşte Mitat Yilmaz.
Are o reţea de limuzine folosite de albinos.
Fă cunoştinţă cu el şi te va duce direct la contabil.
Bine.
- Şi, Ethan? - Da.
Scapă de bicicletă. Ia-ţi un costum.
De ce?
Ţi-ai pierdut calul, scumpule?
Vine de la Brokeback Mountain.
- Ştii că suntem o reţea de maşini de lux? - Da.
- Cum ai auzit de noi? - Mi-a zis un albinos.
Ţi-a zis şi că oferim discreţie?
Mi-a zis să nu vorbesc cu servitorii, ci direct cu şeful.
Nu suntem servitori. Suntem vicepreşedinţi de vânzări.
E nebun.
Sunteţi doi rahaţi.
Ce înseamnă asta?
Cred că rahat.
Ascultă, imbecilule,
răhăţel mic, eşti un nimeni pentru noi
şi nu-l vei cunoaşte niciodată pe şeful. Înţelegi?
- Bine, regret. - Da.
Am avut o noapte foarte ciudată, o pereche de nopţi ciudate.
Schimb de fus orar. Am început prost. E vina mea.
Da.
Putem începe din nou?
Să începem din nou.
Iisuse, încep să cred că poţi vedea turnul Eiffel
de oriunde din oraşul ăsta.
Eşti foarte nepoliticos să stai la biroul meu
fără invitaţie, dle...?
Numele nu sunt importante acum.
N-aş vrea să ucid un necunoscut.
De ce vrei să mă ucizi, Mitat?
Stai în scaunul meu.
Te aşteptam.
Te-a trimis albinosul? Bastardule!
Am fost mereu loial. Te rog...
- Sunt fetele tale în fotografie? - Cum îndrăzneşti să te uiţi la ele?
Ia loc.
Am şi eu o fată drăguţă adolescentă.
De la tată la tată, fiicele tale vreodată
s-au închis în camera lor?
Şi-au scurtat părul, l-au vopsit în roşu, ştii tu...
... îşi pun peruci sau astfel de rahaturi?
Nu. Niciodată.
Ştiam eu! Am probleme.
- Te-a trimis albinosul să mă omori? - Nu.
Atunci cine eşti?
Ethan. Haide.
Am o conversaţie cu omul ăsta în baie.
Nu vreau să fiu deranjat.
Da. Regula numărul doi: Fac orice îmi spui.
Aşa e. Regula numărul doi.
- E un tip rău? - Ceva de genul.
Tu eşti un om bun?
Eşti un profesionist?
Cum de nu te-am mai văzut până acum în Paris?
De cinci ani sunt plecat cu treburi.
Ce-i aşa important de ţi-ai lăsat fata atâta timp?
N-am fost niciodată foarte bun la a echilibra munca cu familia.
Când mă duc acasă, viaţa asta, omorurile, restul...
toate dispar.
Am luat decizia greşită să plec.
În fiecare zi îmi iau fetele de la şcoală
şi servesc cina în familie. Asta-i cheia.
Bine pentru tine, Mitat. Să nu pierzi cina de azi.
Când ajunge contabilul la Paris?
Aminteşte-mi te rog, cine e el?
- Alo? - Bună ziua, aici dna Driskal.
Vreau să vorbesc cu tatăl lui Zoey.
Sunt tatăl lui Zoey? A păţit ceva?
Zoey e bine, dar trebuie să ne vedem.
Trebuie să discutăm despre comportamentul ei.
- Pot ajunge imediat. - Grăbiţi-vă!
Mergem la şcoală.
Cum i-am spus lui Zoey, studiile au arătat că
imaginile violente în cultura populară creează violenţă.
Mama lui Zoey a crescut-o să fie pacifistă.
Lovind o colegă de clasă în faţă nu-i un răspuns pasiv.
Cu palma sau cu pumnul?
Ce diferenţă are?
Din experienţa mea, furia, frustrarea, insulta
toate cer răspunsuri diferite.
Dle Renner e important să-i daţi fiicei dvs
un mesaj clar că indiferent cu ce se confruntă în viaţă
violenţa nu-i un răspuns acceptabil.
Voi încerca.
De n-ar fi aşa de rar, ar fi foarte dureros, Ethan.
- Arată-mi mâna. - Ce?
Arată-mi mâna, Zoey.
Degetul mare...
De vei lovi pe cineva cu pumnul asigură-te că nu vei pune degetul mare în interior.
Eşti plecat de cinci ani şi atât ai să-mi zici?
Dumnezeule!
- Eşti musulman? - Nu.
E maşina şefei mele.
- Deci Vivi e musulmană? - Nu.
- Îmi conectez telefonul. Asta sună oribil. - Ştiu.
Îmi plac. Cine sunt?
Îţi pasă de ce m-am bătut?
De ce nu mă asculţi şi încerci să mă înţelegi?
Bine, povesteşte-mi ce s-a întâmplat.
Am o nouă amică din Pakistan
şi e o englezoaică ce o tot strigă Paqui.
I-a pus şuncă în dulapul ei, aşa că am lovit-o în faţă.
Ei bine, n-o va mai face.
Aşteaptă, scumpo, cred că reparaţia s-a stricat.
Hei!
Încerc să port o discuţie cu fata mea.
Regret, scumpo. Unde am rămas?
- La lovirea fetei. - Mă simt foarte rău.
Nu trebuie. Câteodată e unica formă de a opri răul.
- Deci nu eşti supărat pe mine. - Nu sunt supărat pe tine.
Sunt mândru că i-ai luat apărarea amicei tale.
Indiferent. Voi lua metroul.
- Şi Ethan... - Da.
Poate ar trebui să iei ceva de tuse. E foarte enervantă.
Iisuse Cristoase!
Să vedem dacă îţi putem activa memoria, Mitat.
E fata mea.
- Zoey? - Bună. Scuze pentru mai devreme.
E în regulă, scumpo. Şi mie îmi pare rău.
Locul preferat de după şcoală?
Voi termina şi ne vedem la 15:30.
M-a invitat să petrec timpul cu ea. Ce zici de asta?
O fată ca asta te va face să alergi circular.
Trebuie să ai o limită, nu fi atât de moale.
Ai dreptate, Mitat.
Am fost mult prea moale.
Unde-l găsesc pe contabilul albinosului?
Bună, Zoey.
E 15:40 Ethan. Unde eşti?
Sunt pe bicicletă, scumpo.
Uită, mereu întârzii. Plec.
Nu, aproape am ajuns. Sincer, Zoey.
Dă-mi cinci minute.
Bine, cinci minute. Am teme pentru acasă.
Copiii din ziua de azi.
Scuză-mă că m-am panicat mai devreme. Doar că Hugh,
balul şi faptul că tu ai venit în oraş.
E ceva nou pentru amândoi. Înţeleg.
Îţi aminteşti locul tău preferat după scaunele volante?
- Îmi amintesc. - Mai mult sau mai puţin?
- Da. - De acord.
Dumnezeule, bicicletă!
Ce se întâmplă, Ethan?
E o răceală. Nu pot scăpa de ea.
Dacă e ceva şi mai rău?
Nu-i nimic mai rău.
Îţi aminteşti când am băut ciocolată caldă la casa de pe plajă?
- Mai mult sau mai puţin. - Nu m-ar deranja să locuiesc acolo.
- Îl preferi mai mult ca Pittsburgh? - Da, mai mult ca Pittsburgh.
Am păstrat filmele noastre închise într-o cutie.
Ce zici dacă am găti ceva şi le vedem diseară?
Da, ar fi minunat.
Bine.
La naiba, am uitat. Trebuie să merg diseară la Karina.
- Cine? - Colega mea de laborator.
Facem un proiect la ştiinţe împreună. Diseară voi dormi la ea.
E o noapte pentru învăţat?
Da. Regret, Ethan. Chiar regret.
Nu, e în regulă. Doar că...
Nu trebuia să sun părinţii în primul rând?
Da, dacă vorbeşti rusă. Doar asta înţeleg părinţii ei.
Sun-o pe mama. Îţi va spune că e în regulă.
N-am nevoie s-o sun pe mama ta.
- Vom urmări filmele mâine? - Da, sigur.
Pe curând.
Sunt Christine. Nu sunt aici, vă rog să lăsaţi un mesaj.
Tina, eu sunt.
Poţi crede că am fost cu Zoey la scaunele volante
şi am băut ciocolată caldă. A fost ideea ei.
Mulţumesc pentru toate astea, Tina. Eşti o mamă extraordinară.
Mă bucur că totul merge bine. Dar cine e prietena ei?
N-am auzit niciodată de ea, sau de părinţii ruşi. Sună-mă.
Ne întâlnim la tatuaje. Ne vedem la ora 19.
Zoey!
Nenorocitul!
E cumva maşina ta?
Mă scuzaţi...
- E maşina dumneavoastră? - Nu este.
SPIDER
Ştii regula. Nu implica niciodată familia.
Asta nu-i o întâlnire de afaceri, dă-mi drumul.
E mai mult ca o vizită între taţi.
- E timpul pentru cină. - Mitat?
- Îl cunoşti pe acest om, Mitat? - Da, lucrăm împreună.
- Nu l-am mai văzut înainte. - E american.
- Haide, vino cu noi. - Mulţumesc pentru asta.
Ele sunt Rachelle şi Sara.
Am o problemă importantă cu fiica mea, Zoey.
Ai fost plecat cinci ani şi te aştepţi să nu ai probleme?
- Nu te putem ajuta. - Aşa e, probabil că tu nu poţi,
dar fiicele tale ar putea să-mi spună
la ce petrecere s-ar putea duce o fată de 16 ani după şcoală.
Ce înseamnă "Spider"?
- Sunt fete bune, nu se duc la aşa ceva. - Ce înseamnă "spider"?
"Des Soirees House".
- De unde ştiţi asta? - Mulţumesc.
- Domnule, nu aveţi voie. - Fiica mea e acolo.
Am spus că nu aveţi voie. Nu poţi să intri. N-ai auzit?
Zoey.
- Vrei să dansezi? - Da!
Adu-o.
Zoey!
Stai, te rog... te rog.
Este ocupat băieţi.
Stânga împrejur, faceţi paşi.
Staţi, vă rog.
- Ocupat, şefule. - Ethan!
Ethan!
- Ethan! Te rog! - Ce faci?
Haide, Zoey, să mergem.
Te-am prins, scumpo.
Ce cauţi aici?
Întrebarea mai bună, Zoey, e ce făceai tu aseară?
Asta e aşa umilitor... nu voi mai putea intra acolo vreodată.
De ce ai vrea să te duci într-un asemenea loc?
Pentru că-mi place să fiu cu prietenii mei.
Prietenii tăi?
Îţi aminteşti ce s-a întâmplat?
În toaletă?
- Zoey! - Ce este?
În toaletă, îţi aminteşti ce s-a întâmplat?
Eu şi Karina obişnuiam să trecem examenele.
- N-ai făcut-o. - Ba da, am făcut-o.
Aşa că am decis să ieşim cu nişte prieteni.
Trebuie să prind metroul, trebuie să ajung la şcoală.
- Nu mergi cu metroul. - Ce?
Azi nu te duci la şcoală. Nu îmbrăcată aşa.
Pune asta pe tine, te duci acasă. Şi vom avea o mică discuţie.
- Cum voi ajunge acasă? - Cu această bicicletă.
- Nu cred că va fi posibil, Ethan. - Urcă-te pe această bicicletă.
- Te voi urmări la fiecare pas. - Ba n-o vei face.
Taci şi urcă-te pe bicicletă.
Am crezut că asta vrei, Ethan, să vorbim!
Urcă-te pe bicicletă.
- Sau ce? - Acum!
Nu ştiu să merg pe bicicletă.
Ce copil nu ştie să meargă pe o bicicletă?
Genul de copil care n-a avut un tată care să-l înveţe.
La naiba.
Acesta e cel mai plat loc, aşa că hai să încercăm.
Doamne, trebuia s-o cumperi pe cea mai mare?
Nu-i cea mai mare bicicletă, Zoey, e una de fete.
Deci, ai ales-o pentru că are coarne mari. Nu-i aşa?
Nu. Pot să explic asta. Am înţeles. Ştii...
Sunt prea mulţi oameni. Putem merge într-un loc mai retras?
- Doamne. - Nu-s aşa mulţi.
Dar e violetă.
E violetă. Urcă pe ea.
- Cum să urc? - Pur şi simplu.
Am reuşit. Eşti aproape bine. Doar...
Nu te grăbi cu asta, bine? Ia te uită. Eşti bine?
Zoey, foarte bine. Eşti bine?
- Bine. - Încet, te rog.
Te-am prins. Acum singură... ştii cum să foloseşti pedalele.
- Sunt aici. - E prea sus. Eu voi...
De ce ne-ai părăsit, Ethan?
De ce ne-ai părăsit pe mine şi pe mama?
Eu călătoresc mult, scumpo, iar mama ta şi cu mine...
Ce?
Nu-i ceva uşor...
Nu există un răspuns bun, scumpo.
- Mai ai vreo familie? - Nu, scumpo, nu am. Haide!
- Mai ai vreo familie? Asta e? - Nu am nicio altă familie.
- Mai ai vreo fiică frumoasă pe undeva? - Nu, nu-i vorba de asta...
- M-ai văzut şi nu m-ai vrut? - Nu, scumpo...
- Nu m-ai iubit? - Nu-i vorba de asta.
De ce ţi-a luat atât să te întorci?
- Uite! - Mi-a fost greu să plec,
dar şi mai greu a fost să mă întorc.
Bine...
Totul este bine. Nu are nimic de-a face cu tine.
Ai mai ţine la mine dacă aş fi făcut lucruri rele?
Normal.
Cu siguranţă.
Mint destul de mult. Mai mereu, despre orice.
Chiar şi când nu sunt nevoită. Nu ştiu de ce.
Uneori e mai uşor decât să spui adevărul.
Fata pe care am lovit-o la şcoală,
nu s-a dat la prietena mea, ci la Hugh.
- Dar e-n regulă, preferă fotbalul. - Da.
E foarte frumos, mulţumesc. Stai puţin, mă întorc imediat.
Ethan, nu spune nimic ciudat.
- Te duci la petreceri rave, Hugh? - Ce?
- Te duci la petreceri rave? - Chiar deloc, domnule Zoey.
Eu sunt sportiv. Atacant.
Apropo, în ultimul meci am marcat două goluri.
- Îţi place să marchezi? - Da, cu siguranţă.
Nu! Deci, adică... pe teren.
Da... numai pe teren, da.
- La fotbal? - Da.
Nu-mi place. Sunt din Pittsburgh. Nouă ne place adevăratul fotbal.
- Da, fotbalul american. - Nu.
Adevăratul fotbal.
Bun.
Frumoasă bicicletă.
- Îţi place bicicleta mea? - Da.
Numai ţie îţi place.
Nu mă voi întoarce târziu acasă, Ethan.
- Unde vă duceţi? - La şcoală.
- Super, şi eu merg tot în direcţia aia. - Ba nu, nu mergi.
Aş putea. Mă duc la magazin.
Păi, eu... La revedere, domnule Zoey.
- Nu-mi place să mi se spună aşa. - Nu-ţi place de Hugh?
Sunt în departamentul vânzări, scumpo. E treaba mea să citesc oamenii.
Majoritatea taţilor prietenilor mei lucrează în vânzări, Ethan.
- Şi nimeni nu se îmbracă ca tine. - Ce vrei să spui?
Ei poartă costume. Cele cu care se duc la muncă.
Vă iubesc!
- Nu te-am ajutat îndeajuns? - Ştii procedura.
Contabilul a dispărut. Trebuie să-mi spui unde e.
- Ţi l-am arătat ieri. - Ştiu asta.
Şi acum te-ai întors. Am crezut că eşti profesionist.
Dintr-o dată am devenit tată singur. E complicat.
E vina mea că fiica ta a scăpat de sub control
şi asta îţi afectează munca şi raţiunea?
Ai dreptate, Mitat. Îmi afectează raţiunea
pentru că trebuia să fii mort de mult timp.
Soţia munceşte până târziu. Trebuie să-mi iau fiicele la 17:30.
Nu-ţi pot promite nimic, dar voi face un efort.
Deschide. Nu pot trece de oglinda ta.
Pa, nemernicule.
- Mamă! - Opreşte-te imediat.
Super!
Ethan! Ethan!
Acea servietă conţine rutele de scăpare ale albinosului.
- Ştiai? - Da.
N-o deschide. Şurubul declanşează explozibilul.
Am codul de la servietă. Dă-mi codul de la declanşator, Guido.
Dar odată ce-l vei obţine, mă vei ucide.
Ba nu, dar jur pe ce-am mai scump că te torturez dacă ajung la trei.
- Nu. - Unu.
Nu-l ştiu.
- Doi... - Nu-l ştiu. Nu.
- Zoey? - Ethan, mă gândeam pentru diseară.
Dragă, o să ajung acasă la cină. Bine? Promit. Pot...
- Pot să te sun înapoi? - Vreau să gătesc pentru Hugh diseară.
Doar voi doi, unde fel de...
- Cină romantică? - Ceva de genul ăsta.
Vreau să fac nişte spaghete cu sos, dar nu ştiu să fac sosul.
N-o găsesc pe mama, deci am nevoie de ajutorul tău.
Numai puţin, scumpo.
Guido, eşti un italian veritabil?
- Ce? - Adică, eşti născut acolo?
- Da, în Catania, Sicilia. - Ştii vreo reţetă de sos?
- Sos? - Da, sos. Ştii? Sos.
E cumva codul?
Nu, nu-i codul. Tocmai ai spus că eşti un italian veritabil?
Aşa e.
Deci trebuie să ştii puţin despre sosul de spaghete.
- Sos de spaghete! - Roşu sau alb?
- Roşu, vegetarian, nu prea picant.
- Vegetarian, nu prea picant. - Bun. Ştiu ce să-i spun.
Scumpo, se pare că m-am întâlnit cu un italian adevărat.
Mama sa are o reţetă minunată. Vrea să ţi-o dea. Numele lui e Guido.
De ce nu-i spui bună fiicei mele?
- Bună. Eu sunt Guido. - Bună, Guido. Nu durează mult.
Nu, nu! Nu-i problemă, poate să dureze cât doreşti.
Nu...
Deci acesta e reducţia de sos a mamei mele.
Vei avea nevoie de roşii, capere şi usturoi.
Ea foloseşte mereu roşii din grădină.
Mama ta are o grădină? E super fain.
Da, a lucrat toată viaţa ei ca eu să mă pot duce la şcoală.
Acum sunt singurul care poate avea grijă de ea.
Ce altceva, Guido?
Pune în tigaie puţin ulei de măsline, zdrobeşte usturoiul.
Decojeşti roşiile. După 10 minute, nu mai mult,
adaugi caperele şi pătrunjelul.
Secretele mamei mele sunt un pahar de vin roşu
şi o linguriţă de zahăr.
Tipul ăsta chiar e băiatul mamei, nu?
Cred că-i drăguţ că-şi iubeşte mama. Mulţumesc, Ethan.
- Nu uita, nu veni prea devreme. - Bine.
N-o face, stai! Te rog s-o suni din nou.
Vreau să-i dau reţeta favorită a mamei de cannoli.
Ai învăţat orele de pe ceas?
Unde e unu?
Unde-i trei? Sunt două ore.
Ţine-l pe ăsta aici două ore.
Guido, adu-mi aminte unde te duci după ce te va elibera puştiul.
Mă voi duce acasă s-o văd pe mama.
Ai întârziat.
Sunt în mijlocul antrenamentului.
Da, văd asta.
Treaba e rezolvată.
A fost distractiv.
- Nu chiar. - Ia loc.
Sau ai uitat de ce ai venit?
- Şampanie? - Nu vreau.
Eşti doar o americancă care chiar se distrează la Paris, nu?
Cine nu iubeşte Parisul?
Acum că l-am falimentat pe albinos
se va întoarce în Paris cu coada între picioare,
ducându-ne exact la Lup.
Când?
Curând.
Nu poţi merge îmbrăcat aşa.
Ce-i rău în felul cum mă îmbrac?
Ce mărime porţi, dragă, 42 L?
- Da. - Bun. Dezbracă-te.
Pantofii, totul. Haide.
Ce se întâmplă?
- Copilul. - Copilul?
I-ai dat drumul tipului ăla? I-ai făcut ceva?
Nu, păstrează-l. E al tău acum.
- Doamne. - Se pare că nu-i prima dată.
- De fapt, este. - Şi cu fata ta?
N-am fost prezent.
Eram plecat, în Africa ca să fiu precis.
A fost bine?
Nu-mi amintesc.
Vine copilul!
E o fetiţă.
Înainte ca fetiţa să părăsească casa pentru prima dată,
obiceiul nostru e să dăm binecuvântarea noastră copilului.
- Se poate? - Da.
- Ne ţinem cuvântul dat. - Ce?
Cuvântul? Ce cuvânt? Adică...
am adus mâncare chinezească, da? Am 100 de prăjituri cu răvaş.
E-n regulă. Totul e aşa cum trebuie.
Intenţia mea nu a fost să plecaţi imediat după naştere.
- Sunt camere pentru toţi. - E prea mult spaţiu.
Soţia a vrut un apartament mai mic, în afara oraşului. Suntem oaspeţi.
Doar eu şi copilul. Totul e bine cât timp suntem împreună.
Sumia i-a ales micuţului numele Ethan.
- E un nume de băiat. - Da.
E numele unui mare om ce nu ne-a împuşcat când o putea face.
Şi în schimb ne-a oferit casa lui. A ales cu grijă.
Numele e perfect.
- Bună, cum a mers? - Hugh m-a invitat la bal.
Bun. Cina a fost un succes.
Arăţi bine.
- Te-ai îmbrăcat aşa pentru mine? - Nu.
Trebuie să ţin un discurs.
Vii mâine la reuniunea dinaintea petrecerii?
Dacă mă vei ruga.
Se ţine la casa tatălui lui Hugh.
Ştii că Hugh vine dintr-o familie importantă.
Da.
Să nu uiţi că prin vene îţi trece sânge de "Steelers".
Hugh a fost trimis la o şcoală privată
să înveţe să danseze la vârsta de 8 ani.
- Şi? - Probabil că dansează foarte bine.
- Şi? - Nu ştiu să dansez, Ethan.
- Nu. - Vino.
- Nu vreau să dansez. - Stai pe picioarele mele.
- Sunt prea mare pentru asta. - Nu eşti. Stai pe picioarele mele.
Te voi învăţa să dansezi pe melodia preferată a mamei tale.
Bine.
Şi înapoi.
- E uşor, nu-i aşa? - Nu-i aşa rău.
Acum dă-te jos.
Poţi să te îmbraci cu un costum mâine, pentru mine?
Desigur.
Mamă.
Scumpo.
N-ai mai tuşit. De când te-ai întors.
Cum te simţi?
Îţi aminteşti când am dus-o pe Zooey la şcoală în clasa întâi?
Avea iepurele ăla umplut.
Mielul.
Da, mielul.
Îmi amintesc ziua când nu l-a mai luat la şcoală cu ea.
M-a durut stomacul în acea zi. Aşa mă simt acum.
- Ca şi când ai pierdut ceva? - Da.
- I-ai spus? - Nu.
- Trebuie. - Ştiu.
- Doar spune-i c-o iubeşti. - Ştie asta.
Trebuie s-o audă de la tine.
Normal c-o iubesc. O iubesc cum te iubesc pe tine.
- Bună dimineaţa. - Doamne!
- Nu eşti pe canapea. - Nu, Tina, nu sunt.
Bună dimineaţa, părinţi.
Scumpo, ce idee bună. Aici.
Adu aici sucul de portocale.
Scumpo, pune jos tava, ne vedem în bucătărie.
Am stors singură portocalele.
Acum, te rog.
Ce se întâmplă, mamă? Te porţi ciudat.
Nimic, scumpo. Îmbracă-te şi te voi duce la şcoală.
Haide, să mergem. Haide.
Te iubesc, mamă.
Te iubesc, scumpo.
De ce nu-i bine să ne vadă?
Serios.
Ce se întâmplă când vei pleca?
- Da? - Albinosul stă la Grand Hotel.
Bine.
Nu voi pleca nicăieri.
Alo?
- M-ai văzut. - Aş fi orb să nu observ.
Să nu faci ceva prostesc, Mitat. Fiicele tale te aşteaptă diseară acasă.
La fel şi soţia ta minunată.
Cu cine ai vorbit?
Haide, accelerează!
Mişcă!
Mişcă, mai repede!
L-am pierdut?
Nu renunţă niciodată.
De ce nu mă ucizi odată?
Pentru că eşti tată şi ştii cum stau lucrurile.
Ai grijă!
E-n regulă.
L-am mai văzut aşa. E bolnav.
Ce faci?
Ucide-l odată!
Nu va mai dura mult, scumpule.
Ucide-l, fir-ar să fie!
Ucide-l odată!
Vivi...
Bine ai revenit.
Din nou l-ai scăpat pe Lup.
- Unde sunt? - Undeva în siguranţă...
Ţi-au venit rezultatele de la laborator, Ethan.
Eram foarte curioasă. Şi s-a dovedit...
Se pare că acel tratament are un efect pozitiv asupra ta.
E soţia mea. Alo?
Bună. Unde eşti?
Acum plec de la doctor.
Grăbeşte-te să ajungi acasă. Vom întârzia la petrecerea lui Zooey.
Bine.
Nu vreau să-mi petrec restul vieţii ucigând pentru tine, Vivi.
Aproape că ai terminat treaba, Ethan.
Ucide-l pe Lup.
Voi avea nevoie de un costum nou.
L-ai auzit.
A intervenit o schimbare de planuri. Plecăm diseară.
Du-mă la partenerul meu acasă. Mă va ajuta să plec din Paris.
Mamă, nu-mi strica seara.
- De ce nu încerci ăştia? - Nu vreau.
- Cel puţin încearcă-i. - N-o s-o fac!
Zâmbeşte şi distrează-te.
De ce? Urăsc aceşti pantofi. Arăt ca micuţa Miss Sunshine.
- Arăţi minunat, scumpo. - Ba nu, nu arăt.
- Zoey. - Hugh.
- Arăţi minunat. - Serios?
Da, normal.
Domnule Renner, doamnă Renner, aceştia sunt părinţii mei.
Mă bucur să văd din nou.
- Mulţumesc de invitaţie. - Cu plăcere.
- El e Ethan, tatăl lui Zoey. - Bună. El e partenerul meu.
Mă bucur să vă cunosc.
Şi pe dumneavoastră.
Ce mai faceţi?
Încântat.
Da.
Copii.
- Pot lua asta? Mersi, dle. - Da.
- Nu-i aşa că-i minunat? - Da.
Zoey, fă-mi un favor.
Cântăreşte-ţi toate deciziile pe care le iei cu Hugh în seara asta.
Noroc.
Lucrezi din nou!
Da. Aici e o problemă.
De asta te-ai întors la Paris?
Nu. M-am întors să te văd pe tine şi pe Zoey.
A fost o minciună. Ai promis că nu încurci slujba cu familia.
- Probabil nici nu eşti bolnav. - Nu-i o minciună, Tina.
Nu am timp acum să-ţi explic.
Câţi oameni avem?
În 10 minute va sosi poliţia.
- Eşti bine? - Nu.
Nu, nu sunt aşa bine. Trebuie să plec...
Dacă plecăm acum, e timp suficient.
Bine. S-a terminat petrecerea.
- Ne-ai folosit pe amândouă. - N-aş face niciodată aşa ceva.
Asigură-te că strada este blocată.
Măcar ai decenţa să mă priveşti.
Ucide-l.
E doar ghinion.
Eşti bolnav, Ethan.
E incredibil.
Da. Ştiu. E o nebunie.
Mi se face rău.
Vino cu mine.
Te-ai zgâriat?
Nu, te rog nu te duce. Vino cu mine acasă.
Lasă pe altcineva.
Te rog, stai aici.
- Zoey! - La pământ!
Mă auzi?
Te trimit jos.
E mort.
La naiba!
Roata se învârte.
Nu, rămâneţi, nenorociţilor!
Nu!
Trebuie...
Nu.
Nu mă deranjează să te omor.
Ai speriat mulţi oameni acolo.
E petrecerea fetei mele.
Da.
Da, haide.
Viv.
Dumnezeule!
Am ajuns în iad?
Deci aşa îţi pare, Ethan?
Imaginează-ţi.
- Termină-l. - Ce?
O să faci ce îţi spun.
- Nu. - Termină-l!
Mi-am depăşit cota, Vivi.
Ethan...
Iisuse Cristoase!
Ai terminat să lucrezi pentru ei?
Ucigaşul tot ucigaş rămâne. Niciodată nu se schimbă.
Ştiu că nu am procedat corect cu tine şi Zooey.
Ucide-l.
Trebuia să plec de mult timp.
- Dar fata ta? - Nu am fost acolo.
Fă-o.
Ce copil nu ştie să meargă pe o bicicletă?
Dacă n-a avut un tată s-o înveţe?
- Ethan. - Ethan!
Fă-o!
Promite-mi că nu mă mai minţi.
Nu ai altă opţiune.
Nu cred.
Soţia mea vrea să renunţ.
- Pot vorbi cu ea? - Momentan e pe plajă.
- Aruncă pietre. - Ce?
Facem o pauză în acest moment.
Cel puţin nu aruncă spre mine.
Totul e bine?
Da, e bine. Sunt zile bune şi mai puţin bune.
Ea a spus lucruri, eu am spus lucruri.
Au fost lacrimi, dar săptămâna a meritat.
Bună.
Sunt câteva cadouri din partea mea şi...
... un pachet ce-a fost lăsat acasă.
Pot auzi motorul maşinii tale. Te vei întoarce?
Te iubesc, Tina.
Nu suficient ca să renunţi.
Cred că greşeşti, dar înţeleg.
De-aş putea să-ţi mai spun o vorbă
care să te facă să te răzgândeşti, mi-ai oferi ocazia?
Ăsta nu-i un joc.
Nu trebuie să stăm în aceeaşi cameră, să dormim împreună,
nu asta îţi cer.
Dacă va deveni important, tu vei decide asta.
Voi auzi muzica şi voi ştii.
Şi dacă nu o voi auzi niciodată...
am primit deja mai mult decât meritam.
Vreau să petrec cât mai mult timp cu fata şi soţia mea.
Ce zici?
Ce?
Ce cuvânt zici că să mă faci să mă răzgândesc?
E Crăciunul.
Sunt două cuvinte, Ethan.
- Bună, mamă! - Bună, scumpo!
Mă bucur că ai venit.
Haide să intrăm.
Tata ne va face o ciocolată caldă.
Haideţi.
Tata e un tip rău?
A făcut câteva lucruri...
Crezi că tata va rămâne cu noi?
Atât timp cât poate, scumpo.
Te iubeşte foarte mult.
CRĂCIUN FERICIT, SCUMPULE!
Traducerea şi adaptarea: TTB, Snake_Eyes & neoh
Titrări Team
Sincronizarea: sky @ Titrari Team
-==[ www.OpenSubtitles.com ]==-
Watch any video online with Open-SUBTITLES Free Browser extension: osdb.link/ext