Intru, doamnă.
Buni.
Suzon! Nepoata mea!
Dormeai? -Nu, mă odihneam.
Îmi pare bine să te văd de Crăciun. -Şi mie.
Picioarele? -E altfel în fiecare zi.
E oribil să fii bătrân.
Durerea nu e cea mai rea. Lipsa de independenţă.
Să fi inutil.
Nu spune asta. Ştii că te iubim.
Ca familie, ţinem unul la celălalt.
Dragă Suzon!
Chanel! -Eşti aici.
Grasa Chanel! -Ca întotdeauna.
Vremea e groaznică. -Ce să o văd pe Suzon din nou!
Nu arată bine?
Bine pentru căsătorie. -Şi eu cred la fel.
Cu cât mai devreme cu atât mai bine. -Tatăl tău va fi bucuros să te vadă.
Deja ştie? -Nu a vrut să-l trezească nimeni.
Ce? Încă doarme?
A lucrat toată noaptea.
Ce bine e acasă! În casa asta minunată.
Vechea ta casă!
Zăpada mă face să cred că suntem în Siberia.
E enervant.
Ce bine că avem un telefon şi o maşină.
Ea e Louise, noua noastră cameristă.
Salut, Louise. -Bună ziua, domnişoară.
Ai călătorit bine? -Da, mersi. Cu excepţia zăpezii.
Să-l trezesc pe soţul?
Încă nu... -Pot să-l trezesc eu?
Mai bine nu. Nu a vrut să-l trezească nimeni.
Mai e ceva?
Nu, mersi, Louise.
De unde e fata asta?
De aici. Cred.
E foarte bine că o am.
Şi poate sta toată vara.
Mătuşă Augustine! Arăţi obosită. Cum te simţi?
Ca de obicei. Taricardia mă omoară.
E tahicardie, mătuşă... -Da...
E frig cu atâta zăpadă?
Te-au dat afară de la şcoală?
Nu, am venit acasă de Crăciun. AM note bune.
Da, ştim de la mama ta. Dar notele pot fi falsificate.
Foarte frumos.
Nu pot s-o întreb pe nepoata mea dacă se străduieşte?
Ba da, poţi. Totul e bine.
Cineva e totuşi fericit. -Vorbeşti de mine?
Vreau doar să spun că fiica mea e fericită. -Asta e tot?
Terminaţi! Augustine, exagerezi.
Nu ne putem plânge. Gaby ţine la noi.
Nu e ca acasă, dar datorită ei...
Nu e aşa! E datorită tatălui tău, Suzon.
A respectat-o pe bunica ta bătrână...
şi pe mine.
Mulţumită lui Marcel... -Mulţumită nouă, desigur.
Nu fi rea.
Ştii că te iubim. Nu e frumos.
Membri unei familii sunt uniţi indiferent de defecte.
Cafeaua e aici.
Brioşe calde! Şi vreau şi pâine prăjită.
Toată lumea primeşte.
Brioşele sunt cadoul meu pentru Suzon.
Ia una. -Mersi. Îmi plac.
Am ciocolată în cameră. Sunt mai bune aşa.
Trebuie să-i facem pe plac. E ca un copil.
E bine că mama ta îi tolerează fiţele.
Le spui fiţe. E obrăznicie.
Dar Marcel o tolerează...
Tata e admirabil şi toleranţa e o calitate rară.
Adevărat. Şi el e tot timpul vesel.
Chiar şi când afacerea nu merge bine. -Da?
Ştii mai multe despre grijile lui decât mine.
Eu nu mă bag.
Eu am problemele mele, el pe ale lui.
Acum ceva timp am cerut sfat în legătură cu vânzarea acţiunilor mele...
Ţi-ai vândut acţiunile?
M-a sfătuit să aştept.
Da, păstrează-le. Nu se ştie niciodată.
Cine? -Catherine!
Micuţa Catherine!
Ai grijă la picioare! -Îmi pare rău, buni.
E plină de energie.
Preferi să ajungă ca Augustine?
Ai un cadou pentru mine?
Ciocolată englezească. -Ce bine!
La 16 ani nu-ţi plac? -Am aproape 17!
Întotdeauna vei fi sora mea mai mică.
Arăţi bine. -Şi tu la fel.
Parcă te-ai îngrăşat. -Da?
Nu, sau...Poate fiindcă am mâncat prea multe bezele...
-Unde-i tata? -Încă doarme.
E aşa de leneş. Îl învăţăm o lecţie?
Puţin respect, te rog. E tatăl tău.
Îl respect. În felul meu.
Şi îl admir, chiar dacă e cam demodat.
Când am fost mică mi-ai zis
Lucrurile obţinute ilegal nu prosperă.
În timpul vieţii mele,
lucrul acesta nu s-a adeverit tot timpul.
Tati, eşti aşa depăşit.
Tati, eşti aşa demodat.
Mi-ai zis: copila mea, pe-acest pământ,
eşti răsplătit dacă ajuţi pe cineva.
Dar eu i-am împrumutat maşina lui Jean-Pierre
şi am primit-o înapoi în bucăţi.
Tati, eşti aşa demodat.
Ceea ce trebuie să faci
e să mergi înapoi la şcoală,
şi să înveţi lucruri noi,
să-ţi dai interesul.
Mi-ai mai zis,
Munca te face sănătoasă.
Am lucrat de m-am spetit în fiecare zi,
iar acum sunt foarte obosită.
Tati, tati, eşti aşa de demodat.
Mi-ai zis: băiatul acesta nu e bun de nimic.
Ai grijă că te va răni,
iar eu sunt în rai,
norocul îmi surâde.
Tati, tati eşti aşa de demodat.
Aţi terminat cu cântatul?
-Ia uită-te! -Sunt supărată pe voi.
-Acum ce mai e, baroneasă? -Aţi avut lumina aprinsă toată noaptea.
N-am dormit deloc.
-Am citit din nou cărţile alea stupide. -Ce cărţi?
Mătuşa crede că sunt stupide: detective, cu spioni, cărţi de aventură...
-Eşti prea tânără pentru ele. -Cititul e nedăunător.
Dar sî mergi de cinci ori la baie ne trezeşte pe toţi.
Şi ce? Eu am fost, da.
Te simţi rău, dragă?
N-am putut dormi din cauza domnişoarei "perfecte".
Vroiam să beau ceva. Îmi era sete. Îmi pare rău.
Dacă e apă, nici o problemă...
Nu răspunde.
-Poţi intra, Louise. -Bine, doamnă.
Cum poate dormi în gălăgia asta?
E aşa de neîndemânatică. Unde o fi învăţat...
Dacă aş fi legată de fotoliul ăsta...
Doamnă!
-Doamnă! -Ce-i?
Domnul...
-Ce e cu el? -Domnul...e teribil.
Ce-a păţit?
Zace mort în pat... cu un cuţit înfipt în spate.
Eşti nebună! Ce tot zici acolo?
E mort. E sânge peste tot. E teribil.
Mamă...
Mamă.
Ah, dragă...
Probabil e oribil să ai grijă de un copil aşa de agitat ca ea.
Ai grijă de ea.
Ai grijă.
Mamă?
Eşti sigură?
Trebuie să mă duc. Trebuie să văd cu ochii mei.
Uşa e încuiată! Catherine, tu ai încuiat-o?
O dau poliţiei.
Ca nimeni să nu poată intra acolo până nu vine poliţia.
Poliţia!
Are dreptate. Va apărea în ziare. Amprente!
-Dar săracul de Marcel... -Ţine. Du-te înăuntru.
-Crezi că eşti în stare? -Da.
-Trebuie să vedem. -Haideţi!
Cu grijă! Poate că asasinul e încă aici.
Are dreptate! Închide uşa. Repede!
Suzon...Suzon... -Mamă.
Afacerile mergeau prost. S-a sinucis.
Nu, cuţitul era înfipt în spatele lui. Am văzut cu ochii mei.
Păi, în acest caz...
Un cuţit cu mâner din os.
Domnul a cerut să-i fie adus aseară, pentru ca să taie nişte carton.
Carton? E ciudat... Pentru ce îi trebuia cartonul?
-Trebuie să sunăm la poliţie. -Chiar acum?
Am aşteptat deja prea mult.
Linia e defectă.
Uită. Cablul a fost tăiat.
Dar cine l-a tăiat?
Cineva!
E doar vântul şi imaginaţia ta.
-Acum ce mai facem dacă nu putem chema poliţia? -Vor veni. Mă duc să-i anunţ.
Nu eşti în stare să conduci acum.
Louise, adă-mi paltonul.
-Doamnă, câinii! -Câinii?
-Nu au lătrat aseară. -Şi?
-Răi ce sunt, ar fi lătrat dacă... -Dacă ce?
-Dacă ar fi intrat un străin în casă? -Exact.
Dar dacă n-a intrat nimeni de afară, atunci...
Cine a sunat ultima?
-Eu. -Zi.
Vă zic. Azi dimineaţă pe la şapte jumătate, l-am sunat pe măcelar.
Dar nu a putut să aducă nimic din cauza zăpezii.
Deci la şapte jumătate criminalul era deja aici.
Atunci el a tăiat cablul.
Povesteşte-mi despre afacerea tatălui tău..
Ştii cum era el.
Un adevărat afacerist care lucra tot timpul.
Foarte inteligent, dar nu prea comunicativ.
Lucra tot timpul la diferite chestii...
dar nu mi-a zis niciodată că are probleme.
-Îl ajuta mult domnul Farnoux. -Domnul Farnoux?
-Noul lui partener de afaceri. -Ah, da.
-A fost aici? -Nu. Păi da, o dată sau de două ori.
Nu ne-am întâlnit niciodată. Vreau să zic, foarte puţin.
Dar de fiecare dată când venea, câinii începeau să latre.
Simţeau că are şi el un câine.
-Deci e puţin probabil ca... -Absolut. Foarte puţin probabil.
Mamă, cine moşteneşte averea lui tata?
Eu.
Vreau să zic noi...
În cazul acesta se va vinde fabrica iar banii vor reveni soţiei şi copiilor.
Soţia primeşte jumătate şi...
Notarii ştiu totul despre astea.
-Catherine, îmi poţi aduce o batistă, te rog. -Da, mamă.
Trebuie să o anunţăm pe sora tatii.
Sora lui? Prostii. Ce femeie mai e şi aia!
Da, mamă. Mi-ai scris că s-a mutat în oraşul ăsta.
Ştii de ce?
Sigur pentru a lua din nou legătura cu Marcel.
După viaţa pe care a dus-o la Paris,
a crezut că se poate întoarce la fratele ei bogat.
Ce bine că nu a călcat niciodată în casa asta.
Ce oribil.
Vin acasă după un an, iar tata e mort.
Omorât.
Totul s-a schimbat acum.
Incredibil cum se pot schimba oamenii într-un an.
Arăt mai bătrână?
Nu, mamă.
Eşti frumoasă ca întotdeauna.
Cu toate că vremea trece...
Poate.
Dar asta se va schimba după dezastrul ăsta.
Dragul meu Marcel. Ne înţelegeam bine.
Ne înţelegeam aşa de bine.
Dar dormeam separat.
Marcel se întorcea târziu acasă. Lucra deseori până târziu.
M-a rugat să mă mut temporar. Altceva?
-Acum nu e momentul. -Fetelor, faceţi linişte acum.
Trebuie să chemăm ajutoare. Gaby, adu maşina. Grăbeşte-te!
-Ce facem dacă asasinul e încă aici? -Nu-ţi fă griji.
Probabil nu ne aşteaptă. A plecat demult.
A plecat pe unde a intrat: pe uşă.
Criminalul e mai deştept decât credem. Şi mai aproape.
-E vreun bărbat prin împrejurime? -Un bărbat? De ce un bărbat?
-Ce altceva?-Păi...
O femeie!
Să-ţi fie ruşine! Ne acuzi pe noi.
Dacă ai o conştiinţă curată...
-Ai tu aşa ceva? -Mai curată decât a ta.
Din cauză că mă urăşti crezi că l-am omorât?
-Nu-mi pasă de tine. -Aţi auzit?
Augustine, dragă, calmează-te.
Desigur, i-ai partea lui Gaby. Acum e bogată.
Ne poate da afară! Salvează-te.
Nimeni să nu o mai contrazică.
Dar am multe de spus poliţiei.
-Asta e sperjur, nu poţi face aşa ceva! -Las-o să vorbească, dragă.
Mă urăşte. E geloasă. Desigur. Sunt frumoasă şi bogată.
Ea e urâtă şi săracă.
Data viitoare voi nimeri exact între ochii tăi.
O vază aşa de frumoasă, dragă!
-Vreţi ceva de băut? -Eu beau câte ceva între mese.
Nu te-ai sculat noaptea de 5 ori?
Asta e altceva. Sunt foarte bolnavă. Am probleme cu inima.
Atunci ia-ţi medicamentele.
Bine, le voi lua pe toate, iar atunci veţi scăpa de mine.
-Augustine, dragă. -Lasă-mă în pace!
Buni!
Picioarele tale! Ce s-a întâmplat?
Mă simt mai bine acum. E zăpada sau vreun miracol de Crăciun.
Şi a trebuit să cumpărăm un scaun cu rotile.
Louise, paltonul meu. Ţi l-am cerut deja de două ori.
Da, doamnă.
Buni şi Augustine s-au înţeles bine cu tata?
Sper că da. A avut grijă de ele.
S-au mai certat din când în când, dar niciodată serios.
-Certuri? Din ce cauză? -Lucruri mărunte.
Buni depindea de acţiunile ei.
Am încercat să o conving să i le dea lui Marcel.
În schimbul ospitalităţii noastre era normal aşa ceva.
O parte din banii lui Buni îţi aparţin, nu?
Da, dar i-am dat lui Marcel, când până la urmă am pus mâna pe ei.
Augustine a aflat şi a început să intervină.
Augustine şi cu Buni sunt mâncate de graţie şi de avarie.
Ce vrei? N-au avut un soţ bogat ca al tău.
Şi asta e vina mea?
A trebuit să-l implor pe Marcel să le lase să stea aici.
Nu le suporta.
Tatăl tău a iubit întotdeauna tinereţea.
Doamnă, paltonul dumneavoastră.
Zi-mi ceva Louise, când ai început să lucrezi aici?
-De ce întrebaţi? -Lucrează aici din octombrie.
Am lucrat la soţia unui notar până atunci. Vreţi să verificaţi?
Nu e treaba mea.
Louise,
câinii chiar nu au lătrat?
Da. Nu am putut dormi. Am avut o presimţire rea.
Domnul nu arăta deloc bine când i-am adus ceaiul medicinal.
Domnul a cerut ceai medicinal?
Pe la miezul nopţii.
Dar nu bea niciodată ceai medicinal!
Lucra... Poate că-l durea STOMACUL.
A sunat. I-am dus nişte ceai.
Ai stat mult acolo?
Am plecat imediat.
Atunci de ce nu am văzut platoul de servire la el în cameră?
Lasă-mă în pace!
Gaby, am nevoie de tine.
Sora ta vrea să ia toate medicamentele ei.
Se preface doar! Încă o mai crezi?
Pot pleca, domnişoară?
Nu.
Zi-mi Louise,
când făceai ceaiul, Chanel era încă în preajmă?
Nu, tocmai plecase.
Doarme în căsuţa de vânătoare din parc. Îi dă un sentiment de libertate.
Putem face ce vrem după lucru, nu?
Şi jocul de cărţi e inocent.
-Chanel joacă cărţi? -Nu ştiaţi?
Atunci am zis ceva aiurea!
Normal că ştiam. Şi acum cu cine mai joacă?
Nu sunt o informatoare.
Nu vom zice nimănui.
Bine atunci. Cu domnişoara Pierrette, sora tatălui dumneavoastră.
-Da. -Şi tu de unde ştii?
Buni le-a văzut. Mi-a zis când s-a îmbătat.
Are întotdeauna o sticlă la ea în cameră.
Deci Buni bea din nou.
Mătuşa Pierrette cum e?
Ca o fostă artistă de striptease, se zice.
O artistă talentată, curată ca un înger, după cum zice Chanel.
Ce contează?
Ştie să-şi folosească atu-urile feminine.
Nu o poţi învinovăţi...
Dar cum a ajuns la Chanel?
O duce cu maşina până la autostradă. Apoi se plimbă pe stradă.
-Întotdeuna s-a priceput la asta. -Unde e domnişoara Augustine?
La etaj.
Du-i lucrurile astea.
Acum Louise, grăbeşte-te!
Da, domnişoară.
Când ai plecat aseară?
Pe la miezul nopţii...
-Te-ai plimbat? -Glumiţi, pe vremea asta?
-Ai primit ceva vizitatori? -Vizitatori?
-N-am avut aşa ceva de zece ani. -Eşti sigură?
Ajunge!
Ţi-am călcat pantalonii. Acum te vei îmbrăca frumos.
Mă duc.
Dar cred că ascunzi ceva.
Sora ta nu are maniere. Nu e ca tine.
Suntem diferite. Şi ea e aşa de tânără.
Dacă mama ta ar fi mai severă...
Zi-mi ceva, Chanel. Louise se pricepe la ce face?
Să-ţi zic ceva,
e o târfuliţă care încearcă să seducă bărbatul casei.
-Despre ceilalţi... -Da?
Mă duc înapoi în bucătărie.
Vreau să-ţi zic un secret.
-Numai în tine am încredere. -Vin, buni
-Tatăl tău nu mai avea bani. -Interesant. Continuă.
Ca şi mulţumire pentru ospitalitatea lui...
am vrut să-i dau acţiunile pe care le am de la bunicul meu.
M-a refuzat.
A zis: "Păstrează-ţi banii, oricum voi da faliment."
Aşa că mi-am păstrat acţiunile.
Dar nu pentru mult timp.
-Mi-au fost furate acum două zile. -Furate?
Mi-au pus ceva în băutură.
Un mic pahar după cină ajută la calmarea durerilor.
Au fost în camera mea şi m-au jefuit.
Ştiau ude le-am ascns.
-Sub pernă? -De unde ştii?
-Buni, toată lumea ştie. -Toată lumea?
Ce gaşcă de escroci!
Prindeţi hoţul! Asasinul!
Opriţi hoţul!
Doamne ajută! Ce se întâmplă? De ce ţipi aşa?
-I-au furat acţiunile. -Acţiunile ei!
Minte! Le-a zis. Şi mie de asemenea!
Îmi vreau partea! Acum!
-Jur că au fost furate! -Dar nu ieşi niciodată din cameră.
Nu e adevărat! Îi aud podeaua scârţâind în fiecare noapte.
-Nu dormi niciodată? -Niciodată.
Ascult. Toată noaptea.
Dacă fetele n-ar fi aici, v-aş zice ce aud.
Augustine, săraca de tine...
Ştiu! Gaby, tu le-ai furat,
să le dai la cineva. Dă-mi-le înapoi!
Dă-mi-le înapoi acum!
Doamnă, nu vă enervaţi aşa...
Nu te băga!
Îndrăzneşti să scuipi doamna?
A meritat! Scuip pe minciunile ei!
Săraca de soră-mea, pun eu mâna pe tine!
Încetează! Vă purtaţi ca nişte copii. Tata e mort.
Ai dreptate, Suzon. Ajunge. Toată lumea rămâne aici.
Iau maşina.
Doamnă, bagajul dumneavoastră, cheile...
Ar trebui să-ţi fie ruşine, mătuşă Augustine.
De cealaltă parte a baricadei,
E vocea ta,
Sunt vorbele pe care nu le voi zice niciodată,
vorbe ce dor dacă nu te fac să râzi,
vorbe ce apar prea des în filme, cântece şi cărţi...
Vorbe pe care vreau să ţi le zic
şi vorbe pe care vreau să le trăiesc. Vorbe pe care nu le pot zice,
aş vrea,
dar nu pot.
Sunt aşa de singură că mai bine aş muri...
Şi ştiu unde eşti.
Vin, aşteaptă-mă. Vom învăţa să trăim împreună.
Dă-mi timpul tău, iar eu ţi-l dau pe-al meu.
Vreau să vin la tine,
dar stau aici,
mă urăsc,
nu vin cu tine,
aş vrea, dar nu pot.
Vreau să vorbesc cu tine,
vreau să fiu cu tine,
sau să încerc să dorm,
mi-e teamă că eşti surd,
mi-e teamă că eşti laş.
Mi-e teamă că sunt prea stresantă,
Nu pot să-ţi zic,
că te iubesc, poate.
Dar dacă crezi că mă iubeşti,
să nu te temi de amintiri,
îndrăzneşte să alergi până nu mai poţi,
apoi întoarce-te înapoi la mine.
Dacă simţi că mă iubeşti,
şi ai probleme
să găseşti calea cea bună,
atunci întoarce-te la mine iar,
dacă te-ai săturat de viaţa ta,
dacă toate zilele seamănă între ele,
atunci gândeşte-te la mine...
Gândeşte-te la mine.
Dar dacă tu...
Credeţi că vă urăsc. Dar eu vă iubesc.
Nimeni nu înţelege dragostea mea. Toţi cred că e vorba de ură.
-Câteodată şi vinul bun se face oţet. -Nu fi aşa rea cu mătuşa ta.
E răsfăţată de mama ei. Citeşte toată noaptea ca să nu pot dormi.
-Dar o voi cruţa pe sora ta. -De ce?
Pentru că nu e treaba mea! Nu vă voi zice că...
îi cerea tot timpul bani lui Marcel.
Şi îi cheltuia pe naiba ştie cine!
Dar nu e treaba mea. Nu veţi auzi o vorbă de la mine.
Ştiri proaste, doamnelor. Maşina nu merge.
A umblat cineva la motor.
-Şi cine a făcut asta? -Ce vrei să spui?
Doamnă, întrebam doar.
Va trebui să zic la poliţie că deseori ieşi noaptea,
ceea ce ştie toată lumea.
Voi zice poliţiei că ieşi afară noaptea,
ceea ce nu ştie nimeni. -Există legi împotriva sperjurului.
-Şi sunt legi despre moştenire! -Şi ce vrei să zici cu asta?
Ştii exact ce înseamnă asta.
-Cine are vreun motiv? -Nu mai înţeleg.
Moştenitorul e cel vinovat. Scrie în toate cârţile detective.
Du-te învaţă la geografie!
-Deodată e interesată de ce învaţă ea? -Vrei să-ţi trag şi ţie o palmă?
Ajunge. Va trebui să mergem pe jos.
-Mă duc. -Vin cu tine.
M-am săturat de izolarea asta.
Uită-te! E cineva în grădină.
S-a întors criminalul!
-Nu mă simt prea bine... -Taci din gură.
Îmi pare rău, doamnelor.
Nu l-aş vizita niciodată pe fratele meu neinvitat, mai ales pe vremea asta,
dar azi dimineaţă m-a sunat cineva.
A fost o glumă proastă, fără îndoială.
Cică fratele meu a fost omorât.
Apoi au închis telefonul. Am sunat aici dar linia era defectă.
E o prostie, dar m-am speriat.
M-a adus bucătarul...
De ce vă holbaţi la mine aşa?
E o glumă, nu?
Răspundeţi-mi!
De ce e uşa lui încuiată?
De unde ştii că e uşa lui? N-ai fost niciodată acolo.
Marcel, deschide uşa!
Marcel, eu sunt, Pierrette! Ce se întâmplă?
Nu ţipa aşa. Marcel e mort.
Mort? Nu cred.
Omorât. Avea un cuţit înfipt în spate.
Trebuie să vă punem câteva întrebări.
Lăsaţi-mă în pace, vă rog.
-Cine v-a sunat? -Nu ştiu.
-Un bărbat? -Nu, era o femeie.
Nu te cred.
-De ce aş inventa asta? -Ca şi o scuză să vii aici.
-Cu toate să ai mai fost aici. -Niciodată!
-Atunci de ce nu au lătrat câinii? -De unde să ştiu eu?
-De ce e uşa încuiată? -Pentru ca nimeni să nu poată atinge niminâc.
Vreau să-l văd pe Marcel. Dă-mi cheia.
Pentru a putea distruge dovezi?
Dă-mi cheia sau sparg uşa!
E pe pian.
Cheia asta nu se potriveşte.
-Ce? -Verifică şi tu!
E o altă cheie...
Cineva lucrează împotriva noastră.
Te implor, încetează. Mă omoară nervii.
Nu avem altă posibilitate. Cheia a fost aici.
Oricine dintre noi ar fi putut să o schimbe.
Chiar şi Pierrette, când a urcat scările.
Sunt o fată liberă,
Care se schimbă ziua, noaptea,
Iubirea e un joc,
pe care îmi place să-l joc,
dar într-o bună zi,
vreau să fiu domesticită,
şi să încetez cu jocurile,
şi să fiu altruistă.
La ce bun să fii liberă,
dacă nu ai pe nimeni
să iubeşti.
Am plăceri ocazionale
şi câteodată câte ceva special.
Dar când e timpul de despărţire
cineva trebuie să plătească.
Şi tu eşti şi mai naivă ca mine.
Înveţi lumea să aştepte
şi să tremure de teamă
că tu vei fi a mea.
La ce bun să fii liberă,
dacă nu ai pe nimeni
care să te iubească,
Acum că ţi-ai terminat cântecul, când l-ai văzut ultima dată pe soţul meu?
Ştii că nu eram foarte apropiaţi.
Să nu-mi zici mie că nu l-ai văzut niciodată.
Ne-am întâlnit de câteva ori în oraş.
M-a iubit mult de tot.
Faptul că nu m-ai lăsat să vin aici l-a făcut să sufere.
-Acum eşti aici. -Da.
Telefonul ne-a adunat pe toţi.
Dar fratele meu e mort.
Şi m-am decis să vă suspectez pe toţi, din principiu.
Unde-ţi sunt manierele? Sunt cumnata lui Marcel.
Ea e cealaltă fiică a mea, Augustine.
Nepotul meu mi-a permis să locuiesc aici. Adică fratele tău.
Deci tu eşti Augustine?
Suntem membre ale aceluiaşi club de cărţi.
Eşti înscrisă la un club de carte? Parcă nu-ţi plăcea să citeşti.
Am zis ceva ce nu trebuia?
Nu. Nu!
Sunt eu o membră, dar n-am împrumutat cărţi niciodată.
Ah, da?
Dar secretara cea cu limbă mare mi-a zis că luai câte 5 cărţi de dragoste pe săptămână.
-Te înşeli. -Poate.
Dar săptămâna trecută citeai "Gondola iubirii", aşa-i?
"Gondola iubirii"?
-Nu cred. -Am citit-o exact după tine.
Din coincidenţă. Şi am fost plăcut surprinsă.
Între pagini, am găsit ceva ce-ţi aparţinea.
Dă-mi-l înapoi atunci.
-Ce-ai găsit în cartea aia? -O scrisoare către fratele meu.
Pentru Marcel?
Dar te întâlneai cu el în fiecare zi!
Femeia asta inventează tot!
Din păcate, salvez tot.
Un obicei prost de-al meu.
"Dragă Marcel,
să nu mă acuzi de nimic,
pentru că am ţipat la mama despre acţiuni în prezenţa ta.
A trebuit să-mi cer partea mea, pentru ca ea să nu suspecteze nimic,
despre ceea ce simt pentru tine.
Aş vrea să le ai tu.
Aş face orice să te ajut,
dar să nu mă mai batjocoreşti cu Gaby.
Pun asta sub uşa ta. Cu dragoste, Augustine."
Minciuni! Îl uram pe Marcel. Era un afemeiat.
Vreau să zic că avea femei peste tot!
Mi-ar fi dat acţiunile mele unei amante.
Are exact zâmbetul acela arogant. Pun eu mâna pe tine!
Mă ameninţi?
Un motiv pentru crimă şi o ameninţare e prea mult pentru o persoană.
Nu l-aş fi putut omorî, am fost în camera mea tot timpul!
Ai fost la baie de 5 ori, deci ai avut 5 ocazii.
La baie? Care baie?
Calmează-te, Augustine...
Nu te atinge de mine!
Bravo, mătuşă Pierrette, ai reuşit să ne axezi toată atenţia pe Augustine.
Bravo. Dar trebuie să-ţi pun nişte întrebări.
Ascult.
-Ai zis că n-ai fost niciodată aici? -Da.
Minţi şi o pot dovedi.
Jur că nu le-am zis nimic, Pierrette.
-Asta ce e? -Da, mamă.
Se cunosc şi se întâlnesc regulat.
-Le place să joace cărţi. -Cărţi?
Despre ce e vorba, Chanel?
Mai bine vă zic.
Câteodată Pierrette vine la mine şi stă toată noaptea.
Doamne!
Recunosc. Am venit o dată să vorbesc cu fratele meu.
Chanel nu putea transmite un mesaj?
-Pun pariu că a venit după bani. -N-am cerut niciodată bani.
-I-a cheltuit? -I-am zis că am probleme.
-M-a ajutat de câteva ori. -Nu pot să cred!
Mamă, tata a făcut cum a dorit. Şi ce?
De aceea am voie să reacţionez, nu?
Erau banii mei! Îmi aparţineau mie.
Lăcomia ta te va omorî mai devreme sau mai târziu.
Ai auzit? Cum îndrăzneşte...
Femeia asta e culmea.
Să-ţi fie clar că trebuie să ştim exact...
ce a făcut fiecare azi noapte.
-Mamă, tu unde ai fost? -Deja ţi-am zis: în camera mea.
Ai părăsit camera? -Nu. Adică da...o dată.
Să văd cum se simte Catherine. Am crezut că am auzit uşa ei.
Citea. Aşa că m-am dus înapoi la culcare.
-Catherine, tu te-ai sculat? -M-am dus la baie.
-Asta a auzit mama. N-am văzut nimic. -N-ai auzit nimic?
Eram prea concentrată la citit. N-am fost atentă.
-Mătuşa m-a întrebat dacă vreau să ard becurile. -Mi-ai zis în toate felurile.
-Copil prost! -Pun eu mâna pe tine.
Suzon, am uitat ceva.
Am auzit un sunet ciudat.
M-am uitat prin gaura de cheie a Augustinei, şi am văzut-o...
stând în faţa oglinzii ţinând în mână ceva strălucitor.
La început nu m-am gândit, dar acum sunt sigur...
că ascuţea un cuţit!
Proasta naibii! Era piaptănul meu.
-Îl curăţam. -La trei dimineaţa.
Piaptănele nu dorm niciodată! Mă pot duce să-l aduc.
Nu, Augstine. Te credem.
Şi te-ai dus la baie de 5 ori? N-ai văzut pe nimeni?
-Nu. -Ai zis că ai auzit-o pe mama dându-se jos din pat.
Da.
Buni, văzând că poţi merge iar,
azi noapte te-ai sculat? -Nu.
Ah, da...Pe la unu noaptea,
m-am dus în sufragerie să-mi iau tricotajul.
Mi s-a părut că am auzit un ţipăt în camera lui Marcel.
Nu am recunoscut vocea, dar nici nu mi-am făcut griji.
Credeam că tu eşti, Gaby.
Auzi pe cineva ţipând şi automat crezi că eu sunt. Mersi.
Louise, ştii ceva despre asta?
Nu. Când i-am dus ceaiul, era singur.
Ai văzut pe cineva?
Da. Pe domnişoara Augustine.
Parcă ai zis că n-ai văzut pe nimeni.
-Am uitat. M-am dus să beau ceva. -Doar nu te învârteai în jurul camerei lui?
Ce s-a întâmplat?
Ar trebui să ştii ce s-a întâmplat dacă aţi dormit împreună.
Să fii judecat de propriul copil!
De aceea n-am făcut nici unul.
Nu te-a rugat nici un bărbat, recunoaşte.
Chanel, tu când ai plecat?
Pe la mieyul nopţii.
-Înainte sau după ceai? -Imediat după.
-Când exact? -Nu ştiu.
După cinci minute. Am mai curăţat ceva.
Louise a vrut să ducă ea ceaiul.
De ce?
Domnul mă rugase aşa. De aceea.
Devine totul limpede acum, domnişoară.
Mai bine aş fi acuzată de păcat decât de crimă.
Cele două merg mână în mână. Dar nu trebuie să-ţi zic asta.
Ce insinuezi?
Şi tu unde ai fost azi noapte, Pierrette?
Vizitam pe cineva, care nu e treaba ta...
şi acel cineva nu are de-a face cu crima asta.
Eşti sigură că nu ai fost la Marcel?
Da, sunt sigură.
Aşa că tu l-ai văzut ultima în viaţă, Louise.
Vorbeşti serios?
-Pot fi acuzată de omor? -Fără îndoială!
Atunci mai bine vorbesc. Îmi pare rău, domnişoară Pierrette.
Ar fi trebuit să ştiu.
Când i-am adus ceaiul, sora lui era acolo.
Aşa deci, Pierrette. Ne-ai minţit. De ce erai cu soţul meu?
Am venit să vorbesc cu el. Eram tristă.
De ce ai vorbit aşa de tare? V-aţi certat?
-Nu. Chiar am râs. -Iar mama a crezut că eram eu.
Un martor pe măsură!
Deci ascultai conversaţia noastră?
Nu, am plecat imediat şi am luat tava.
Pierrette, ce-aţi făcut după aceea?
Am mai discutat, apoi am plecat.
Pot confirma asta, am văzut-o de la geamul bucătăriei.
A mai zis ceva?
Îţi zic dacă mă laşi în pace.
Mi-a zis să nu zic nimic şi mi-a dat 10 000 de franci.
-Pe care-i regret, târfuliţă ce eşti. -Ce?
-Te culci cu toată lumea, nu? -Tu nu? Chiar cu aceeaşi.
Şi de ce mi-ai dat banii? Am auzit-o zicându-i domnului:
Dă-mi banii sau te omor.
Nu, am zis: "Mă omor".
-Nu, "te omor". -Săraca de Louise!
N-ai nimic de zis. Eşti doar o servitoare.
Şi tu ai? Eşti doar o târfă. -Dar îmi place ce fac!
Încetaţi. Sunteţi nebune.
M-am săturat! Mă duc să opresc o maşină.
Nu mai e nici un dubiu. criminalul e unul dintre noi.
E unul dintre voi şapte.
Hei, inspector Suzon, ai uitat să chestionezi pe cineva.
-Pe cine? -Pe tine.
-Pe mine? -Da.
Acum ştii ce-am făcut azi noapte,
dar nu ne-ai zis ce-ai făcut tu.
Prostii. A ajuns azi dimineaţă.
Nu, mamă dragă. Am văzut-o aseară aici.
-Când? -Pe la patru dimineaţa.
Am deschis uşa şi te-am văzut intrând în camera lui tata.
Nu l-am omorât pe tata. Jur.
Încearcă să explici, oricum! E ceva izbitor.
Am luat trenul cu o zi mai devreme.
Azi noapte m-am strecurat în casă.
Am urcat la tata. Aveam ştiri importante de care numai...
el vroiam să ştie.
Fără aprobarea lui, nu m-aş fi întors niciodată.
Era bun.
Săracul de el...
M-a ajutat zicându-mi să merg înapoi în gară să sosesc conform planului.
L-am ascultat. Asta e tot.
Ce era aşa de important?
Zi-mi, dragă!
Voi avea un copil.
Doamnă! Doamnă!
Acum ce mai e? Nu mergeaţi după ajutor?
Poarta e încuiată. Nu putem pleca. Suntem blocate aici!
Nu trebuia să le zic că erai deja aici.
E în regulă. Mama a trebuit să afle.
-Deci vei avea un copil? -Da.
Cum arată logodnicul tău? Seamănă cu tata?
Nu.
E înalt şi blond şi are ochi verzi.
Tu eşti iubirea mea, prietene şi te visez...
Tu, iubirea mea: tu, prietenul meu, cânt doar pentru tine...
Dragostea mea, prietenul meu, nu pot trăi fără tine.
Dragostea mea, prietenul meu...nu ştiu de ce
n-am cunoscut pe nimeni înaintea ta,
şi dacă da îi voi uita,
să-i compar nu are rost oricum.
Dar inima-mi crede în tine...
Şi poartă numele tău,
Tu eşti iubirea mea, prietenul meu, numai pe tine te visez...
Tu, iubirea mea: tu, prietenul meu, cânt doar pentru tine...
Dragostea mea, prietenul meu, nu pot trăi fără tine.
Dragostea mea, prietenul meu...ştiu de ce
Nu ştii niciodată ce e cu dragostea
Şi credeam că nu te voi părăsi niciodată.
Te-am părăsit chiar dacă nu vroiam
şi câteodată îţi mai cânt,
dar dragostea păleşte.
Tu eşti iubirea mea, prietenul meu, numai pe tine te visez...
Tu, iubirea mea: tu, prietenul meu, cânt doar pentru tine...
Dragostea mea, prietenul meu, nu pot trăi fără tine.
Dragostea mea, prietenul meu...Şi nu ştiu de ce?
-E drăguţ? -Da.
-Sunt nebun după el. -Norocoasa. Cu ce se ocupă?
Lucrează la o bancă.
-Banca lui? -Nu.
-Are maşină? -Nu.
Ce? E falit?
Încă mai crezi că banii îi fac pe oameni fericiţi?
-Are un frate? -Nu.
Păcat.
Eşti mult prea tânără pentru a avea un prieten.
Prea tânără... Întotdeauna la fel!
Nu mai sunt un bebeluş! M-am săturat de asta.
"Nu citi. Nu arunca cu pietre. Nu fuma!"
"Nu, nu, nu!"
Şi ai tupeu să-mi ţii morală? -După ce ţi s-a întâmplat?
Nu vreau să faci aceeaşi greşeală. Vreau să te protejez.
Eu? Să nu-ţi faci griji.
Mamă?
Ce e? Alte ştiri şocante?
Nu.
O târfă!
Eşti o târfă, asta eşti.
Se mai întâmplă.
În cercurile tale da. În ale noastre oamenii se căsătoresc mai întâi.
Nu mai există "cercuri". Se numeşte progres.
-Atunci ar trebui să o felicit? -Ar trebui să fii mai înţelegătoare.
Ne descurcăm şi fără sfatul tău.
Vreau doar să ajut.
Dacă îmi amintesc bine,
şi burta ta lua proporţii când te-ai măritat cu fratele meu.
Taci din gură, viperă!
Bine că Marcel era pron preajmă.
În cărţile detective e cam aşa:
Unul dintre noi minte. Ăla e criminalul.
Ceea ce o ajută pe ea sunt alţii care mint, dar din alte motive.
Pentru a găsi criminalul, trebuie ca toţi să zicem adevărul.
Ascultaţi...
Am ceva de spus...
Augustine! E inima ei!
Chanel, fierbe nişte apă. Suzon, adu-i medicamentele.
-Unde sunt? -În noptieră.
Are nevoie de o injecţie!
-Louise, adă trusa medicală. -Eu?
Nu sunt infirmieră. Sunt servitoare.
Doar tu poţi să-i faci injecţie! A refuza înseamnă crimă.
Ca şi servitoare fac doar treburile casei, mâncare şi spălare.
Poţi ajunge la închisoare dacă refuzi.
Toată lumea trebuie să ştie care-i locul lui.
Ce-ar fi dacă judecătorii devin doctori, sau cei ce vând zarzavaturi, miniştrii?
Lasă-ne cu isteţimea ta. Îţi ordon să îi dai injecţie.
Nu am nici o treabă legată de servitori sau de cei ce vând zarzavaturi...
Deci doamna ştie cum sunt servitorii...?
Dar fiindcă m-aţi rugat aşa de frumos,
voi îndeplini dorinţa dumneavoastră.
Nu găsesc nimic!
Întotdeauna mută lucrurile. Vin acum.
Mătuşa Augustine arată aşa de palidă.
-Nu se preface? -Îşi revine acum.
Medicamentele ei au dispărut.
Cineva încearcă să o omoare.
Cum te simţi, dragă?
Teribil. Mi s-a oprit inima.
-Va începe să bată imediat. -Mor.
-Am nevoie de injecţia mea. Mor! -Nu mori.
Leşini de două ori pe zi.
De ce stă toată lumea aşa?
Vrem să te ajutăm, dar ţi-au dispărut medicamentele.
-Au dispărut? -Ne-a fost teamă să-ţi zicem.
Am înţeles! Vreţi să mor.
Ca un câine pe stradă. Deci nu-mi voi primi injecţia.
Aşa stau lucrurile, nu?
Bine! O să mor.
Mă duc cum am venit: fără ajutor!
Cu inima mea bolnavă. Singură pe lume.
Săracul Marcel, numai că el era pur... E mort din cauză că sunteţi voi corupte.
"Gondola iubirii", capitolul opt.
Buni!
-Am găsit medicamentul. -Grăbeşte-te! Repede!
Uşurel. Ai grijă.
-Unde l-ai găsit, Suzon? -Sub patul cuiva.
-Al cui? -Sub patul tău, mamă.
Al meu? Imposibil.
-Cineva încearcă să mă acuze. -Fără îndoială.
Cine face chestiile astea trebuie să fie duşmanul nostru.
-Altă explicaţie nu e. -Iar te gândeşti la mine?
Nu neapărat.
Dar ştii că eşti trecută în testamentul lui Marcel.
Mi-a zis că ţi-a lăsat 2 milioane.
-Deci Marcel s-a gândit la mine? -Nu fă pe nevinovata.
Ştii că s-a dus la notar,
şi când erai sigruă de moştenirea ta...
Am o altă versiune a faptelor.
A vrut să mă includă în testament,
aşa că tu ai intervenit înspre beneficiul tău.
-Respingător! -Există un testament sau nu?
Dacă da, atunci nu arată prea bine pentru mine.
Dar dacă nu există, vei avea probleme.
Ştiu răspunsul.
Nu există nici un testament.
Vorbeam cu tata despre el.
A zis:
"Îmi pare bine că ştii. Mîine mă duc la notarul meu."
"Nu te voi iuta."
Un fel de a zice că:
"Sunt nevinovat, tata urma să mă includă în testament."
Ce insinuare! Eşti un monstru, Suzon.
Nu te acuz. Îţi zic doar cum stă treaba.
Ai tupeu să-mi faci morală?
Uită-te la mama ta! Şi repetă ce-ai zis.
Cum poţi fi aşa de rea când şi tu ai trecut prin aceeaşi chestie?
Nu voi uita niciodată asta.
-Ce joc de teatru! -Taci din gură!
De ce nu ne zici unde ai fost de fapt azi noapte?
Voi vorbi la poliţie.
Sigur cu un bărbat.
Mor. Grăbeşte-te!
Nu mori, dragă. Uită injecţia ta.
Excelent...
-Am văzut şi altceva sub patul tău. -Ce?
Bagajele tale. Făcute... Gata de plecare.
Aveai ceva planuri?
Nu-i treaba ta.
Zi-mi ceva.
Tata era de fapt tatăl meu?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Am dreptul să ştiu. Erai însărcinată când te-ai măritat.
Zi-mi!
Nu mai contează.
Totul e în trecut.
Marcel te-a crescut ca pe o fiică de-a lui.
Cine e tatăl meu?
Un bărbat pe care l-am iubit.
Ai ochii lui.
Oasele bărbiei lui.
Faţa lui.
Îmi amintesc de el când zâmbeşti.
Mă uit la tine, dar îl văd pe el. În tine.
Unde e acum?
A murit înainte să te naşti.
Într-un accident de maşină.
Mă gândesc la el în fiecare zi.
Văzându-te pe tine...
Îl am pe el aşa de aproape...
mă face şi fericită şi tristă deodată.
Louise să nu vrea să ajute!
Asta nu e ceva obişnuit.
Lăsaţi fata în pace. De ce să-l omoare?
Din cauză că servitorii din ziua de azi nu mai sunt ca altădată.
Apropo, Chanel, nu înţeleg ceva.
Ai zis că ai plecat din casă pe la miezul nopţii.
Dar ţi-am văzut pardesiul şi eşarfa
pe la 1:30 dimineaţa,
când m-am dus să-mi aiu tricotajul din sufragerie...
-De obicei nu eşti aşa liniştită. -Răspunde-mi!
Da, răspunde.
Am venit înapoi după ora 1.
De ce n-ai zis aşa?
Am crezut că veţi găsi criminalul imediat.
De ce te-ai întors?
O căutam pe Pierrette.
-Şi ai găsit-o cu tata pe la 1 noaptea? -Da.
De ce o căutai pe Pierrette la ora aia?
Nu pot să zic...
Am decis să spunem adevărul.
O iubesc pe Pierrette şi am decis să o protejez.
Îi place ceea ce n-ar trebui să-i placă.
Nu pot să cred.
-Chanel, iubeşti femeile? -E vreo lege care să interzică asta?
Ai ceva de care să te plângi? -Dar...
Trebuie...Eşti bolnavă.
Viaţa personală a lui Chanel nu te interesează pe tine.
Păcătoşii se înţeleg între ei!
Buni, nu mai judeca aşa oamenii!
Unde ai fost?
Ai vrut să o protejezi pe Pierrette. De la ce?
Eram geloasă că îl iubea pe Marcel.
Devine din ce în ce mai interesant!
Marcel şi cu mine eram fraţi, nimic altceva.
-Poate ca şi copii... -Depinde de familie!
Iartă-mă, Pierrette.
Chanel, am avut încredere în tine!
-Mi-ai crescut copii! -Nu am greşit cu nimic, doamnă.
Fără mine, fiicele tale n-ar fi avut nimic.
Nu voi sta cu mâinile în sân să ascult aşa ceva.
În special de la cineva ca...tine!
Dacă vine poliţia, nu te voi cruţa.
Cum doriţi, doamnă. Nu mai am nimic de ascuns.
Pentru că să nu fim singure,
ne cumpărăm un câine,
ne luăm trandafiri,
sau ne închinăm la cruce.
Pentru a nu fi singure,
credem în filme de cinema,
în suveniruri,
o umbră...am face orice
să nu fim singure.
Tânjim după primăvară,
şi când e gata,
o aşteptăm pe următoarea.
Pentru a nu fi singure,
Iubesc şi aştept,
mă face să cred
că nu sunt singură.
Să nu fiu singură...
Fetelor le plac fetele,
şi băieţilor
alţi băieţi,
să nu fie singuri.
Unii copii au...
Copii care sunt singuri,
le plac alţi copii
pentru a nu se simţi singuri.
Construim catedrale,
unde sufletele însingurate
se leagă de o stea
pentru a nu fii singuri.
Iubesc şi aştept,
mă face să cred
că nu sunt singură:
Dacă voi femeilor sunteţi interesate de adevărul gol-goluţ, vă mai zic...
câte ceva interesant. -Acum ce mai e?
Marcel şi noua ta servitoare se cunosc de 5 ani.
Ce?
Cinci ani de hotele şi weekend-uri secrete.
Iarna asta căutai o servitoare, iar Louise s-a angajat.
Asta numesc eu să ai grijă de o casă.
Ai destule probleme ale tale.
Deja îl cunoşteai pe domnul?
Da.
Deci te-ai gândit să lucrezi aici?
Da. Eram ataşaţi.
Mă surprinde asta. Eşti aşa ordinară.
Poate că venise vremea unei femei ordinare.
Probabil că te plătea.
Doamna se gândeşte întotdeauna la bani.
Dar dacă credeţi că...
Nu cred nimic. Vreau doar să ştiu.
Cu nişte imaginaţie...
Îi produceam lui Marcel un orgasm de care nu s-a bucurat niciodată.
-Într-un fel nu ai vrut să afli. -Ţine-ţi obscenităţile pentru tine!
E păcat să te oferi cuiva complet?
Asta e cel mai frumos lucru pe care-l poţi face în viaţă.
Ţi-ai ratat cariera, trebuia să te faci dădacă.
Vorbesc despre iubire şi ea râde.
Dar nu-i plăcea că eram aşa de dedicată slujbei mele...
încât o salvam şi de datoriile ei.
Am împărţit acelaşi pat.
Încetează. Fiicele mele sunt aici.
Aţi vrut să ştiţi adevărul.
Moartea lui nu schimbă nimic. Aş vrea să mai lucrez pentru dumneavoastră.
Din ce în ce mai interesant. Fain mai stau lucrurile!
Săracul Marcel! Îmi pare rău de el.
Ţi-ar plăcea să te confrunţi cu el, nu? Ce, acum e rândul meu?
Deci ai aflat de aventura lui Marcel cu Louise...
şi noaptea te-ai răzbunat! -Cum îndrăzneşti? Fetele!
Fetele? Catherine e rea şi leneşă, ruinată de cărţi,
şi Suzon e însărcinată.
Dar de aceea ne chestionează zici c-ar fi "D-na Justiţie"!
Fetele obişnuiau să aibă ceva respect de sine!
Acum iasă afară, fumează, poartă pantalon, se duc în tabere şi devin însărcinate.
Ce trist!
La ce să te aştepţi de la o mamă ca asta? Ce exemplu bun mai eşti.
-Atunci de ce nu mai faci copii? -Pentru că sunt respectată!
-Mătuşa e încă virgină? -Desigur! Cine ar vrea-o pe ea?
Gaby, te rog! Nu o mai chinui pe sora ta. Aproape a murit!
Nu o mai proteja. Şi nu-mi mai ţine morală.
O vrăjitoare alcoolică, care se preface a fi o văduvă îndurerată!
Eşti o mincinoasă şi o ipocrită, mâncată de lăcomie.
Ar fi trebuit să te las să suferi.
Copil nerecunoscător ce eşti!
Cum îndrăzneşti? Şi soţul tău a fost ucis.
-Şi tata! -Ce vrei să zici?
L-ai omorât. Literar şi în mod figurat.
Inima mea!
Inima mi se va opri...
Acum ştiu sigur.
-Ce? -Totul.
-Sau aproape... -Zi!
Lipseşte o dovadă. Toată lumea să rămână aici!
Trebuie să verific ceva afară.
Daţi-mi două minute şi voi explica totul.
-O crezi? -Ştie ceva.
Nimeni nu trebuia să plece şi pe ea ai lăsat-o.
-Va fugi, e o şmecherie! -Deci ea e criminala?
Cred că da. Acum încearcă să scape.
Uite-o din nou! Să ne ascundem.
Cum am bănuit...
Unde sunt?
De ce au plecat? Unde sunteţi?
Chanel?
Doamne.
-E moartă? -Pentru că ştia...
-Acum ştim sigur. -Acum ce facem?
Nu ea e criminala.
Zi ceva.
Ceva ştii tu. Ştiu că ştii ceva.
Nu ne va zice nimic.
M-aţi speriat.
-Chanel e în regulă? -Da, glonţul nu a nimerit-o.
Dar nu zice nimic.
Criminalul nu a vrut să o omoare.
Sau e chior. E greu să nu o nimereşti.
Poate că nu avea ochelarii la el.
După părerea mea, a vrut să o sperie.
Sunt extenuată, oricum.
-Nu e de mirare având în vedere ce "dedicată" ai fost. -Se poate.
Din moment ce l-ai spionat, l-ai auzit gâfâind de plăcere?
Da, adică...nu ştiu.
Dar...
Acum că ai adus vorba de asta, aş vrea să...
Aş vrea să te întreb ceva Louise.
Da?
Nu, lasă.
Întreabă-mă.
Aş vrea să ştiu cum...
Cum să seduc un bărbat...
Mă întrebi pe mine, servitoarea, cum l-am sedus pe Marcel?
Da.
Ştiţi, domnişoară...
Feminitatea,
şi arta seducţiei nu pot fi învăţate.
Sau le ai sau la loc comanda.
Poţi încerca puţin. Frizura...
Ochelarii...
Nu te obosi să te uiţi înapoi.
Tabla e goală, creta s-a şters,
Nu mai sunt urme,
iar eu îmi trăiesc viaţa, albă sau neagră.
Toate sentimentele mele, albe sau negre,
pentru totdeauna, albe sau negre.
Nu contează. Câteodată reuşesc,
Câteodată nu.
Vreau să trăiesc, alb sau negru,
Iubirea mea e albă sau neagră.
Totul e-n ceaţă, alb sau negru,
Încerc tot...câteodată mă pierd,
câteodată strălucesc
în faţa oglinzii.
Văd visele cum apar
şi-apoi dispar.
Timpul trece
dar eu îmi trăiesc viaţa, albă sau neagră.
Şi sentimentele mele, albe sau negre,
orice senzaţie, albă sau neagră,
fără ezitare. Câteodată reuşesc,
câteodată ba
şi-mi trăiesc viaţa, albă sau neagră,
toate sentimentele, albe sau negre
pentru totdeauna, albe sau negre.
Nu contează pentru mine. Câteodată reuşesc
Câteodată ba.
Nu pot.
Nu pot pur şi simplu.
Draga noastră Augustine!
Întotdeauna l-ai vrut şi pe tata. Păcat că a ales-o pe servitoare.
Târfo! La fel de rea ca mama ta.
Nu contează dar să nu fiu virgină la vârsta ta.
M-am săturat. Trebuie să ieşim de aici.
Nu mai vreau să fiu umilită.
Mamă, mă auzi? Zi ceva!
Cum arăta cuţitul înfipt în spatele lui Marcel?
Louise zice că era un pumnal, dar poate minte.
Dacă nu ai putut vedea lama,
de unde să ştie ea?
Nu te mai stresa.
Nu mai e problema noastră. Să mergem să împachetăm.
Dacă mânerul nu era din os ci din altceva?
Nu putea fi un cuţit de pescuit...
Eşti ameţită de ce a zis Gaby.
-Ce-a zis Gaby? -Că l-ai ucis pe tata.
Ce e aşa de distractiv?
E o minciună spurcată...
Nu e o minciună, dragă.
E adevărul.
Ai înnebunit?
De ce l-ai fi omorât pe tata?
Sunt diferite tipuri de femei, Augustine.
Timpuri diferite şi generaţii diferite.
Tatăl tău...
Mi-a oferit o viaţă bună, fără griji.
Mi-a dat tot ce mi-am dorit...
Abia şi-a început cariera.
Ţelul lui era să facă o avere.
Nici nu-ţi poţi imagina.
Era un geniu.
A fost respectuos şi gentil cu mine.
Un adevărat gentleman.
Dar nu-l suportam!
Îţi poţi imagina o viaţă cu cineva pe care nu-l iubeşti?
Şi care nu are nici o vină?
Ştiind că nu poţi să scapi de el.
Divorţul era exclus în zilele acelea.
Deci e adevărat.
V-am jefuit de un tată şi...de banii lui.
Asta m-a făcut să sufăr cel mai mult.
Asta te-a făcut să suferi?
Ai suferit? Tu?
Cum îndrăzneşti să spui asta când nu am putut uita moartea tatălui meu?
Iartă-mă, dragă.
-Te voi omorî... -Nu!
-Te omor! -Da, omoară-mă.
-Te omor! -Ce mai aştepţi?
-Cu mâinile goale! -Fă-o, rapid!
-Te omor! -Grăbeşte-te!
Încetează, Augustine! Ce faci?
-L-a omorât pe tata. -Ştiu, dar acum e prea târziu.
-Omoară-mă, te rog. -Stai.
E nebună. Am trăit cu o nebună.
Am avut grijă de ea, am legănat-o şi am pupat-o! Şi e nebună!
-Încetaţi, amândouă! -O nebună!
-Omoară-mă! -Ajunge!
Mamă? Mamă?
-E moartă? -Şi-a pierdut doar cunoştinţa. Deschide dulapul.
-Dulapul? -Se va calma acolo.
M-am săturat.
Foarte bolnavă.
Ce s-a întâmplat? Eşti supărată?
De ce nu mi-ai zis?
Am vrut să te protejez.
Mi-am stricat viaţa.
Nu, eşti doar obosită.
Culcă-te puţin, Titine.
Ce zi.
Într-o zi am îmbătrânit 10 ani.
Şi eu.
-Mă simt bine. -Ah da?
Da, acum mă simt ca o femeie...
şi nu ca un copil pe care nu-l ia nimeni în serios.
Acum mă ascultă. Le este frică de ce aş putea zice.
Mă bucur că Chanel e în regulă.
Toate lucrurile alea oribile pe care le-am auzit...
E ciudat că nu vorbeşte.
Sau nu poate, sau nu vrea. Protejează pe cineva.
Mă îndoiesc.
Zi-mi...
Crezi că buni l-a otrăvit pe tata?
Nu ştiu. Sper că nu.
Se urăsc aşa de tare că mint pentru a se jigni reciproc.
Sper să nu ajungem şi noi ca ele.
Cum e să te culci cu un băiat?
-Nu ştii? -Desigur. Dar ce simţi atunci?
Ţi-a plăcut?
Păi...depinde.
Lasă. Zi-mi despre şcoală. cum e cu engleza?
Ţi-e frică să răspunzi.
Nu mai pune întrebări. Zici că eşti obsedată.
Mă scuzaţi.
Nu credeam că eşti aşa...rece.
"Rece"? E vreun cuvânt nou?
Înseamnă că inima îţi este din gheaţă. Prea rece să simtă vreo plăcere.
Încetează.
Te previn!
Nu mă mai poţi bate. Am crescut prea mare pentru asta.
Loveşte-mă încă odată şi îi voi zice prietenului tău cât de rece eşti.
Şi ce? De fapt nici nu eşti sora mea.
Ce?
Mama zice că tata nu a fost tatăl meu adevărat.
Nu e adevărat!
Ce bine că nu e.
Cum poţi zice aşa ceva?
Trebuie să juri că nu vei zice la nimeni.
Jur.
Copilul pe care-l voi avea?
E al lui Marcel.
Louise? Adu-mi paltonul, te rog.
Pune-l acolo.
Nu, mai bine aici.
Ce faci?
-Faci pe stăpâna casei? -Da.
M-am săturat să fiu servitoarea ta.
Asta numeşti tu curat? Dă-mi cârpa aceea. Vreau să strălucească.
Eşti nebună! Cine te crezi?
Într-o casă prost întreţinută.
Stăpâna casei e incompetentă şi nu are autoritate deloc.
Cum îndrăzneşti să mă judeci? Eşti servitoarea mea.
Lucrez aici nu pentru mine, nici pentru domnul,
ci pentru doamna.
Din păcate m-aţi dezamăgit astăzi prin slăbiciunea şi mediocritatea dumneavoastră.
Cine e femeia asta?
Fosta ta stăpână?
Da, doamnă.
Şi pe ea ai respectat-o?
Da...Am iubit-o.
Dragele mele, nu ştiu unde se îndreaptă lucrurile...
Chanel nu vrea să vorbească, Augustine tot plânge,
Buni inventează lucruri, iar Louise devine arogantă.
-Unde e Pierrette? -Nu ştiu.
Nici eu.
-Sper că nu a plecat. -Plecat?
-Pe întuneric, cu zăpada asta? -Femeia asta e periculoasă.
N-a răspuns la nici o întrebare sincer.
-Doriţi cafea, doamnă? -Da, te rog.
-Louise! -Da, domnişoară.
Ştiai că Pierrette a plecat?
Nu poate fi departe.
Poarta e încuiată. N-am văzut-o căţărându-se pe zid.
-Lucrurile ei sunt tot aici? -Bagajul ei e încă aici.
Deci cine a avut dreptate?
-Nu vă suspectez pe nici una dintre voi. -Cum e posibil aşa ceva?
Pierrette şi Marcel s-au certat aseară.
Apoi şi-a petrecut noaptea cu Chanel.
Azi dimineaţă s-a întors şi l-a omorât.
În loc să meargă acasă, aşa cum a zis, a aşteptat şi s-a întors,
şi a motivat totul cu telefonul acela.
-Crezi? -Sunt sigură.
A vrut să scape de Chanel sau cel puţin să o sperie.
Doamnă, ia uitaţi-vă!
Augustine, ce ai păţit?
Nimic. Am vrut să fiu mai atrăgătoare.
N-am voie?
Ba da.
-Asta e una din rochiile mele vechi? -Am împrumutat-o puţin.
-Sper că nu te superi. -Deloc.
Arăţi bine, mătuşico. Îmi pare bine să te văd aşa.
Incredibil...O schimbare totală.
Obişnuieşte-te.
-Ce-a fost asta? -S-a auzit de sus.
Pierrette vine să ne omoare.
-Ce facem? -Nimic.
Ascundem arma asta şi aflăm ce vrea să facă. Haideţi.
-Unde ai fost, Pierrette? -În dormitorul meu.
-Ţi-a zis ceva Chanel? -Nu, nu vă faceţi griji.
-Ce făceai în dormitor? -Nimic.
Augustine, arăţi ca o eroină din romanele tale.
-"Doamna cu camelii". -Nu-ţi plac florile?
Ba da. Mai ales cameliile. O floare fără miros.
De ce vă holbaţi aşa la mine?
Din cauza asta.
-Era în portmoneul tău. -Cineva l-a pus acolo, jur.
Desigur.
E uşor de dovedit. Poliţia nu-mi va găsi amprentele mele, în timp ce...
tu l-ai atins. -Nu m-am gândit la asta.
Ascultaţi acum.
Criminalul s-a asigurat să nu putem suna la poliţie.
Trebuie să plecăm de aici, e o chestiune între viaţă şi moarte.
Poarta e închisă.
Vom încerca să trecem folosind scara.
-Merg cu voi. -Să mergem.
Mamă, să fii cu ochii pe Pierrette.
De ce zâmbeşti?
Ar trebui să-mi mulţumeşti că mi-am ţinut gura.
În legătură cu ce?
Ai un amant.
-Un amant? Asta e ultima descoperire a ta? -Nu, prima.
Am ştiut de ceva timp...
-Şi de asta mi-am omorât soţul? -Nu am zis asta.
E prea evident.
Dacă toate femeile neloiale ar face asta, nu ar mai fi bârbaţi.
Sau amanţi. De obicei joacă rol dublu.
Vor să-mi cumpere maşini,
bijuterii şi blănuri...
Tu însă niciodată!
Îmi promit o avere,
şi luna de pe cer.
Tu însă niciodată!
Şi de fiecare dată când sună
îmi zic cât de frumoasă sunt.
Tu însă niciodată!
Se roagă la mine şi se închină la mine,
eu însă îi ignor.
Tu ştii
că eşti un bărbat ca oricare altul.
Ştiu
şi din cauză că eşti bărbat, te iert.
Tu însă niciodată.
Inventează poveşti,
eu mă prefac că-i cred,
tu însă niciodată.
Ei îmi promit că-mi vor fi loiali
tu însă niciodată.
Şi când îmi zic că mă iubesc
au nevoie de prea multe cuvinte
iar tu niciodată.
Nu-mi trebuie averea lor,
să o trimită lunii,
fără regret!
Eşti un bărbat ca oricare altul,
Ştiu.
Şi fiindcă eşti bărbat
te iert,
tu însă niciodată.
Nu înţeleg cum te poate iubi un bărbat.
Crezi că tu eşti mai atractivă?
Dorinţa bărbatului e ceva incomplet pe care îl încurajăm noi.
Nu?
Aşa ai prins-o pe Chanel în plasă?
Şi ai sedus-o?
Chanel nu a avut nevoie de mine pentru asta.
Sunt aşa dezamăgită de bărbaţi, că deseori prefer o femeie.
Crede-mă,
iubirea între femei nu e ceva şocant.
E ceva interesant pe care ar trebui să-l încerci pentru a uita de bărbaţi.
-Te-au făcut bărbaţii să suferi aşa de tare? -Da.
-Chiar şi Marcel? -Mai ales el.
Cu ceilalţi ne-am făcut chit.
Fratele meu era singura familie a mea.
Când am venit aici, era un laş.
M-a respins şi m-a exclus.
Nu pot uita asta.
M-am asigurat ca el...
să-mi dea bani. Louise a auzit bine
"Dă-mi banii sau te omor!"
Dacă nu ajuţi o soră la nevoie, trebuie să plăteşti.
Acum te acuzi pe sine.
Nu. Nu-ţi omori binefăcătorul. Nici unul dintre noi nu ar face asta.
Crezi că sunt nevinovată?
Sunt sigură.
Vreau să-ţi mulţumesc pentru discreţia ta.
În legătură cu fiicele tale.
Normal...
că între femei.
Trebuie să-ţi zic ceva.
Ar fi trebuit să plec demult.
Vroiam să-mi părăsesc soţul. Bagajele îmi erau făcute.
Dar a fost ucis în noaptea în care vroiam să plec.
Oribil.
Săracul de Marcel.
Şi unde voi ajunge eu?
Ţi-aş putea da banii pe care ţi i-a refuzat Marcel.
Nu e necesar. Am minţit. Mi i-a dat.
De ce n-ai zis aşa?
Nu-i mai am. I-am dat.
Unui bărbat pe care-l iubesc.
Cu toate că deseori îl plătesc.
A avut nevoie de bani pentru o excursie în Mexic.
În Mexic?
-Cât i-ai dat? -500 000 de franci.
Într-un plic? -Da, într-unul mare şi albastru.
Care-i problema?
Să nu-mi zici...Cine-i amantul?
Ştii. Partenerul soţului meu, Jacques Farnoux.
Jacques e amantul tău?
-Ăla e plicul meu... -Poţi să-l iei înapoi.
E gol!
Banii au dispărut. Cineva ştia despre ei.
Mi l-ai luat pe Jacques de la mine, ca şi pe fratele meu.
Cu frumuseţea ta!
Eu nu am reuşit ca şi cetăţean, dar tu eşti o târfă. Ar trebui să te spânzur.
Ajunge!
-Ridicaţi-vă! Sau trag. -Ce mai aştepţi?
Trage! Să vedem dacă ai tupeu.
Fă-o, ai experienţă la asta.
Mamă, ce faci?
Nimic!
Discutam doar.
-Vedem. -Nu e ceea ce credeţi.
Nu credem Vedem.
Aţi reuşit ceva cu scara aia?
Peretele e prea mare şi zăpada e prea mare. Am cădea pe stradă.
-Aş fi putut muri. -Dar ăla e paltonul meu!
Toată lumea fură de la mine.
Prima dată sora mea, apoi servitoarea.
-Mă prinde bine. -Pun pariu că da. Dăţi-o jos!
Scoate-o pe buni din dulap.
-Buni e în dulap? -Da, se odihneşte.
Incredibil!
Buni, eşti în regulă? Răspunde-mi!
Unde sunt? Ce s-a întâmplat?
-Nu-mi amintesc nimic. -Unele lucruri merită uitate.
Am visat că Marcel era mort.
Văd că poliţia nu e aici.
De ce te-ai sculat, Chanel?
Prostia asta durează de prea mult timp. Trebuie să mărturisesc.
Ştie tot. Se joacă cu noi.
-Răzbunarea servitorilor! -Te înşeli.
-E un caz trist de afaceri familiare. -Deci? Ascultăm.
E o poveste bizară.
Catherine, treci aici.
Ştii tot, Chanel?
Da.
Hai aici, Catherine. Zi-ne.
Ascult.
A fost odată un bărbat în jurul căruia roiau 8 femei.
S-a luptat ce s-a luptat el, dar ele câştigau tot timpul.
Azi noapte, săracul de el s-a dus la culcare mai trădat şi mai rupt ca niciodată.
Cele 8 femei ale lui au mai stat ca de obicei.
Noroc că fiica lui, Catherine, care se ascundea, a văzut şi a auzit tot.
La ora zece seara, actul 1.
Soacra lui a refuzat să-i dea acţiunile ei.
Dragul meu Marcel, ştiu că eşti falit.
Am vrut să-ţi dau acţiunile, dar mi le-a furat cineva.
Bătrâna l-ar fi putut salva, dar lăcomia a făcut-o să mintă.
Actul 2, zece jumătate.
Augustine, viperă rezidenţială,
vine să flirteze şi să muşte cu ultima bârfă.
Chiar o iubesc pe sora mea. Ea e aşa de...
Suntem aşa de diferite.
Nu mătuşa l-a omorât pe tata.
Doar l-a îmbolnăvit mai rău. Dar asta nu e o crimă.
Pe la 11, următorul atac.
Soţia lui, mama mea, îi zice că îl va părăsi.
Pentru bărbatul care i-a provocat faliment,
partenerul lui, Jacques Farnoux!
La 11:30, Louise intră îmbrăcată ca o vampă.
E o servitoare cu vicii dar şi perversă.
Talentele ei includ ghinionul stăpânului casei.
Puţin după aceea, intră Pierrette, sora tatălui meu.
Îşi mulge vaca: 500 000 de franci. Nu-i rău deloc!
Mersi.
Între timp, Chanel e extenuată de fosta dansatoare exotică,
o scenă de gelozie oribilă.
Acum să intrăm în căsuţa de vânătoare.
Şi ca să pună capac la toate...
Suzon, fiica lui, vine...
direct din Londra, să-i zică că e însărcinată.
Şi apoi, noapte bună!
Cine l-a văzut pe tata după aceea?
Mai ascultaţi? Acum sunteţi ochi şi urechi.
-Rămân doar eu. -Fetiţa mea.
Săracul de tata.
L-am găsit pe la şase dimineaţa. Plângea.
Să vezi un tată plângând e teribil. Aţi văzut vreodată aşa ceva?
Avea o lacrimă mare pe vârful nasului.
A zis: "Eşti o fiică drăguţă".
"Un şoarece de bibliotecă cu mâini murdare, dar eşti tot ce mai am."
I-am jurat să-l fac fericit, neluând în considerare mijloacele.
Dar a continuat să plângă.
A zis: "Ar fi mai bine să mor".
Îmi părea rău de el.
Mi-era milă de el.
Apoi m-am hotărât să-l scap de mizerie.
-Să nu zici că tu... -L-am omorât pe tata?
Omorât?
Tata n-a murit deloc!
Tata nu era mort!
E viu! În spatele uşii!
Am conceput schema asta să vă testez.
Am sunat-o pe Pierrette. Am sabotat telefonul şi maşina,
am ascuns medicamentele, am furat arma şi banii lui mama...
şi am ascuns cheia lui tata, pentru a se putea odihni în linişte.
Totul era parte din lanul meu şi voi aţi căzut în plasă.
V-a fost frică. Numai Chanel a devenit suspicioasă.
-L-ai văzut pe tata în geam? -Da.
Îmi pare rău de împuşcături, dar nu puteaţi zice nimic...
pentru a descoperi adevărul şi să expuneţi pe toţi.
Tata e viu şi stă bine în spatele uşii.
A văzut tot.
Tata, eliberat de tine,
o aşteaptă pe mica lui Catherine să plece de aici. Departe.
Eu sunt singura care îl iubeşte cu adevărat.
Ai auzit destule, tată?
Vin acum.
Nimeni nu te va mai răni.
Te voi proteja. Îţi voi da tot.
Tată?
Tată!
Glumeam doar...
Acum chiar l-ai omorât!
Nimic din ceea ce are un bărbat nu e de fapt al lui,
nici puterea, nici slăbiciunea, nici inima.
Şi dacă-şi deschide braţele,
umbra lui formează o cruce,
când găseşte fericirea, ea se ruinează.
Viaţa lui e un ciudat şi amar divorţ.
Nu există iubire fericită.
Viaţa lui e ca a soldaţilor fără arme,
destinaţi să urmărească alt scop în viaţă.
De ce să ne sculăm dimineaţa
când noaptea îi lasă neînarmaţi şi nesiguri.
Spune astea şi nu plânge,
nu există iubire fericită,
dragostea mea, iubirea mea, inima mea zdrobită.
Te port ca o pasăre rănită,
iar ei, ignoranţi, se uită la noi cum trecem
şi repetă cuvintele mele
care se sting în ochii tăi mari.
Nu există iubire fericită.
Când învăţăm cum să trăim e prea târziu.
Inimile noastre plâng în noapte.
E prea de tot să fugi după o senzaţie,
E prea stresant chiar pentru cântecele cele mai simple...
Multe lacrimi pentru o melodie de chitară...
Nu există iubire fericită.