Advertise your product or brand here contact www.OpenSubtitles.org today
Max?
- Esti gata să cedezi? - Nu.
Dacă tot e ultima ta noapte aici, cred că ar trebui să deschidem o sticlă specială.
- Bandol. - Excelentă alegere.
Templier Bandol, anul 1969.
Genul de vin care îi termină chiar şi pe cei mai tari oameni.
Am văzut odată un toreador din Castillia,
care s-a prăbuşit după ce a băut un singur pahar.
Poate şi datorită faptului că genunchiul meu l-a lovit în testicule...
Ţi-am mai spus asta?
Ai spus că importanţa unui "costum albastru" nu poate fi trecută cu vederea.
Aşa este. Un costum albastru este cea mai folosită haină.
Mai important decât costumul, este cel care ţi l-a aranjat.
Odată ce ai găsit un croitor bun,
nu trebuie să spui numele lui niciodată, nici dacă eşti ameninţat, sau bătut.
- Unde rămăsesem? Al cui este rândul? - Al meu.
Max, ţi-am spus eu vreodată de ce îmi place atât de mult să fac vin?
Nu tu faci vinul, unchiule Henry, îl face tipul ăla Duflot.
În Franţa, proprietarul terenului face vinul.
Chiar dacă nu face mai mult decât să supravegheze cu binoclul...
stând confortabil.
Îmi place să fac vin,
pentru că acest nectar sublim este incapabil să mintă.
Cules mai devreme sau mai târziu, nu contează,
vinul o să-ţi şoptească la ureche
adevărul, de fiecare dată când iei o înghiţitură.
Minunat. Acum, Maximilian...
Că ştii de ce îmi place vinul aşa de mult, nu ai nimic să-mi spui?
- Ba da, am. - Ce este?
- Şah mat. - Rahat mic...
- Bună dimineaţa, şoricei de laborator. - Bună dimineaţa, Max.
Azi vom accelera. Azi suntem zgârciţi nenorociţi...
Secretul de a ne îmbogăţi, şoricei de laborator, este acelaşi cu secretul comediei
Sincronizarea.
- 150, cred că ar trebui să ne mişcăm acum. - Nu încă, Alf.
- Şefule, de ce îmi tot spui Alf? - Pentru că eşti o slugă agresivă.
Ca şef al tău şi unul care îţi este superior genetic, pot să-ţi spun cum vreau.
Telefonul lui Max Skinner...
- Sunt Kimberly, Max e acolo? - Da, un moment, vă rog.
E Kimberly...
- Îmi pare rău, Kimberly, Max nu este aici. - Unde este?
Este împreună cu logodnica la repetiţia pentru nuntă.
- Ce? - Vrei să-i las un mesaj?
- Nu! Nu vreau să-i las un mesaj! - Bine.
159. 160. 160,10...
Bine, şoricei, aduceţi-vă aminte că nu suntem aici să stăm ca la dentist.
Indicele BID este 115, lumea cumpără. Max?
Vinde.
Asta e.
Firma îşi scade singură acţiunile pe piaţă.
Nu poate face asta, există o înţelegere făcută de gentlemeni.
O înţelegere între gentlemeni presupune să existe şi gentlemeni...
Amis, a pus în vânzare acţiuni de 5 milioane,
ceea ce va face ca preţul acţiunilor să scadă mult.
Haideţi, oameni buni, la treaba.
Începeţi să vindeţi.
Ar trebui să stai cu faţa în jos, Max, pentru că jos o să ajungi...
Trei cifre mari. De la 130 la 150.
Vinde! Vinde!
- Scade... - Cumpără.
Cumpăr tot înapoi. Le cumpăr înapoi.
Eşti un geniu, Max!
Nenorocitul a forţat preţul să coboare ca să cumpere totul înapoi mai ieftin.
Începeţi să cumpăraţi! Cumpăraţi! Începeţi să cumpăraţi!
Este unul de treabă! Nimeni nu poate nega!
Pentru momentul potrivit!
Aţi făcut o treabă bună azi, şoricei de laborator.
O treabă minunată. Cu toţii am câştigat o sumă spectaculoasă de bani.
Da!
Azi am dovedit că este adevărată zicala "Câştigul nu este totul...
Este mai mult decât atât!"
S-a întâmplat ceva ciudat pe piaţa acţiunilor astăzi.
Preţurile au scăzut până la 112,5
După ce Lorden Brothers a vândut acţiuni de 3 miliarde $.
Apoi, cu o mişcare extraordinară,
compania a cumpărat acţiunile înapoi, la un preţ mult mai mic.
Şi au câştigat 77 milioane $ cu ocazia asta.
S-a dus vorba de criza de pe piaţă şi se pare că va urma o anchetă.
- Bună dimineaţa, domnule Skinner. - Bună dimineaţa, Bert.
- Şi... felicitări. - Mulţumesc.
Poate îmi spuneţi şi mie câteodată un pont...
Uite-ţi pontul. "Să nu mângâi niciodată un câine în flăcări".
Tâmpitule...
Henry, la naiba!
- Esti gata pentru veştile de la fani? - Dă-i drumul.
Nenorocitule. Nenorocitule Să arzi în iad.
- În regulă. - Să putrezeşti în iad.
- Drăguţ. - Să mori.
- Încântător... - Maxie?
Felicitări, eşti eroul meu.
- Cine a spus asta. - Avocatul tău.
Max, uite, tocmai am vorbit la telefon cu... Auzet.
Ăsta e notarul care se ocupă de de proprietatea unchiului Henry?
- Mi-a trimis o scrisoare? - Da.
Ascultă, se pare că unchiul tău, Henry,
nu şi-a modificat testamentul de 20 de ani.
De aceea i-a luat o lună acelui broscoi tipic să ne anunţe.
Bine, şi ce facem? Ni-l citeşte la telefon sau îl downloadăm? Cum se face?
Nu... tocmai asta e, Max.
Poftim?
- Nu există niciun testament. - Serios?
Tu eşti cea mai apropiată rudă a lui şi primeşti totul.
Ce? Hainele lui şi discul lui Edmundo Ross?
Tu îi primeşti casa. Îi primeşti casa.
- Toată ferma, cu vie, cu struguri? - Cred că valorează ceva azi.
Da...
Oricum, ţi-am rezervat un bilet de avion şi ţi-am fixat o întâlnire mâine la ora 3.
- Trebuie doar să semnezi câteva acte. - Haide, nu mă pot duce mâine în Franţa.
Sunt sărbătoritul oraşului, să dau câteva ture prin oraş, să mă dau mare.
Să stau câteva nopţi mai târziu...
Haide, doar ai auzit mesajele. Atunci este amuzant, când toată lumea te urăşte.
Du-te Max, o să avem noi grijă de locul ăsta cât eşti plecat, nu e nicio problemă.
Da... Dar nu mă pot duce.
Ken, de ce nu încerci să găseşti un animal mic să îi faci rău?
Ştiu, găseşte un pudel şi aruncă-l de la balcon.
- Spune-mi, Max... - Da.
Ai ţinut la el?
Da, am ţinut.
- Când aţi vorbit ultima oară? - Acum multă vreme.
- De ce? - Nu ştiu, Gemma,
poate are legătură cu faptul că am devenit un nenorocit.
În regulă.
Max, bună. Felicitări.
Mulţumesc. De abia aştept să strălucesc prin mulţime...
Atunci vino cu mine.
Danny, ce mai faci?
- Felicitări. - Mulţumesc.
- Austin... - Felicitări.
Salută-l pe tatăl tau din partea mea.
Bună, frumoaso. Ce mai faci?
- Bine, dar tu? - Bună, Lucy.
- Bună. - Nu ştiam că vă cunoaşteţi...
Are un buchet magnific. Iţi ispiteşte nasul. Miere şi condimente.
Toate lucrurile vechi sunt bune.
Inspecţia culorii arată că are o nuanţă de cărămida roşie
- Şi indică un vin matur de Bordeaux. - Este din Burgundia.
- Da, ştiam că e din Burgundia. - Vreţi şi dumneavoastră un pahar, d-le?
Cred că o să refuz.
Mulţumesc...
Charles, putem uita şi să ne gândim la altceva?
O proprietate în Franţa, cât crezi că valorează?
Max, abia a trecut o zi de când ai aflat de plecarea unchiului tău din lumea asta.
- Te gândeşti numai să îi iei banii. - Omul despre care vorbeşti, Charles,
este omul care m-a învăţat că fiecare om trebuie să câştige un milion.
Bine, trebuie să-mi dai detalii,
pentru că agentul imobiliar are nevoie de ceva de care să se ajute la evaluare.
Ei bine, nu am mai fost de mult pe acolo, dar, din memorie,
cred că sunt şase dormitoare, teren de tenis, piscină
Curte, o bucătărie decentă...
Cred că sunt vreo 11 hectare de vie.
Max, se pare că este o proprietate mare, un castel.
- Nu este bun termenul de castel, astăzi. - Suntem prost dispuşi, nu?
- Poate câteva... - Serios? Bine atunci.
Vreau un comision.
Mă aşteptam la asta, Charles, de asta îmi eşti drag.
În cazul ăsta, Max, pentru tine...
Gema...
Vă rog să schimbaţi direcţia.
Vă rog să... Vă rog schimbaţi...
Introduceţi destinaţia... apoi întoarceţi...
20 de metri... drept înainte... la dreapta... urmaţi drumul...
Vă rog să... Bună ziua...
Avansaţi. Avansaţi.
- Da. - Vreau să-mi trimiţi...
Vreau să mă pui la curent cu preţurile imobilelor care nu sunt ferme
şi vreau să-ţi mişti fundul tău osos de pe scaunul meu. Mulţumesc.
De unde a ştiut asta?
Lance Armstrong!
- Max, bună, ce mai faci? - Gemma, iubito, asta e din cauza
pentru că nu ţi-am tras-o la petrecerea de Crăciun?
Ascultă-mă, jur pe viaţa mea, Max, nu aveau alte maşini.
Unde eşti acum?
La dracu! Sunt pe un drum. Uite...
Amândouă drumurile se numesc D3. Îmi arată MENERBES la stânga şi CAVAILLON la dreapta.
Amândouă localităţile sunt pe D3. Taci odată!
Bine, aşteaptă puţin. Te ajut eu. Aşteaptă.
Am un GPS cu localitatea...
O atitudine prostească!
Ascultă, fă la stânga şi mergi tot înainte.
Dacă te străduieşti, poate ajungi şi la întâlnire la timp.
Controlul misiunii...
Da... Iubito, te rog reprogramează-mi întâlnirea cu notarul
- Pentru mâine dimineaţă la prima oră. - Bine.
- Cum rămâne cu cheile, Max? - Da, foloseau o piatră...
De la uşa din faţă. Roagă-l să le lase sub piatră şi o să le iau de acolo.
Bine, în regulă. Am înţeles.
Atenţie, aţi depăşit destinaţia.
Daţi înapoi 20 de metrii. Atenţie. Aţi trecut de destinaţie.
Aţi ajuns.
Alo?
Henry.
- Spui că a ajuns? - Să te porţi frumos.
Să nu faci faţa aia a ta, să te duci la el cu zâmbetul pe buze. De acord?
Nu îţi fă griji. Te sărut.
Haide, eşti mai încet decât mătuşa ta Midge. Aşa, Maximilian.
Ce eşti? Om sau un şoarece?
Sunt un şoarece care o să te bată.
- Eşti fără speranţă. Eşti fără speranţă. - Încetează!
Minge de meci.
- As! Joc, set şi meci. - Nu eşti serios!
Ai trişat!
Ideea este, Max, tu de ce nu sărbătoreşti?
Pentru că am pierdut!
Un om trebuie să-şi recunoască înfrângerile la fel de uşor cum îşi celebrează victoriile
Haide, arată-ţi bucuria. Arată-i unchiului tău cum te bucuri.
Dansează ca un campion! Străduieşte-te mai mult.
- Da, am pierdut! - Dansează, nu tremura ca un italian.
Foarte bine, unchiule Henry! Asta este o prostie.
O să înţelegi că un om nu învaţă nimic din victorii.
Înfrângerea îi va aduce o mare înţelepciune.
Cel puţin va învăţa cât de distractiv este să câştigi.
Este inevitabil să pierzi din când în când, totul e să nu îţi faci un obicei din asta.
Bem ceva?
- Găinaţ. - Poftim?
- Pe trandafiri... - Îngrăşăminte...
- Salut. - Duflot?
- Da. Max... - Doamne, ce te-ai maturizat.
E adevărat, inundaţiile din anul 1978...
- Aşa este. - Mistralul din 1986.
Maladiile din 1993...
- Maladiile din... - Cu fiecare recoltă scoasă,
am mai trecut un an din tinereţea mea. Dar încă o mai am pe soţia mea, Ludivine.
- Ludivine... - Da...
Şi câinele meu Tati...
Trebuie să îţi fie foame, nu-i aşa? Te rog, vino pe la noi, soţia mea găteşte un miel.
Să fiu sincer, nu prea mai am poftă de mâncare de când am aflat de Henry.
În ultimii ani nu vedea prea bine, dar m-am ocupat eu de toate în locul lui.
Am devenit foarte apropiaţi. Am fost ca un tată şi fiu.
Ei bine, apreciez foarte mult că a fost cineva aici pentru el.
Soţia mea va veni dimineaţă cu cornuri, bine?
O să se ocupe de treburile ei. Să mergem.
Dacă insişti...
- Noapte bună, Duflot. - Ne vedem mâine!
Bine ai venit.
O să servesc.
Pentru tine, Henry. Pentru că ţi-ai devotat viaţa vinului,
iar adevărul l-ai pus în sticlă.
A fost cu adevărat... Dumnezeule! Parcă e otravă...
Cafea, cafea...
Ce este aici? Asta...
Bună dimineaţa, Henry.
Nu bea laptele din sticlă!
- Maxi! - Doamnă Duflot!
Bună dimineaţa.
Te-ai făcut mare. Te-ai făcut mare.
Hai în grădină. O să îţi servesc micul dejun în grădină.
Fesele lui nu mai sunt aşa de tari cum erau.
- Bună dimineaţa, Gemma. - Te distrezi, Max?
- Da, este doliu aici, ştii? - Asta o să te înveselească.
Ai fost prins. Titlul din "Financial Times" din dimineaţa asta:
Tranzacţia Lorden Brothers investigată.
Nu îţi fă griji.
Va fi o anchetă oficială a recentei activităţi a Lorden Brothers.
Am verificat eu totul din punct de vedere legal. Nu au ce să ne facă. Bine?
Sunt prostii, ca să-i împace pe pierzători.
El nu crede asta.
- Nigel? - "Sir" Nigel.
Vrea să se întâlnească cu tine azi, la ora 5 după amiază.
Trebuie să fie vorba de altceva. La ce oră este întâlnirea cu notarul?
- Puţin peste o oră din momentul ăsta. - După ora mea sau a ta?
- La naiba! - Gemma!
- Da. - Cum e casa, Max? E superbă?
Ei bine, să fiu sincer, Charlie, e puţin cam dărăpănată.
Nu spune "dărăpănata", Max, e umplută cu amintiri din epoca trecută.
- Aşa e. - Cum e vinul?
Are un buchet de câine ud, îl simţi în gură ca pe o lamă de ras.
Deci casa e pe cale să se destrame, iar via face un vin care nu poate fi băut. Excelent.
O să ai nevoie de un lucru. Un enolog.
În regulă. Ce e ăsta?
Un fel de expert licenţiat în vin.
O să ia probe din sol, de vin, să le testeze.
Trebuie să vadă ce se întâmplă.
De asemenea, ai nevoie şi de nişte chestii sexi, ca să-i uimeşti pe clienţi.
Am o adresă de e-mail la care să mi le trimiţi, care este...
Stai puţin să te pun pe speaker.
- În regulă. Spune. - Provencelistings@Abroadproperties.Inc
- La naiba! - Alo?
Atenţie!
Alo?
- Max? - Am notat-o.
Eşti nebun?
Domnul Auzet?
A venit tânărul domn.
Bună ziua. Sunt Max Skinner.
Viticultorul face vinul, iar proprietarul are proprietatea.
- Domnule Skinner? - Da? Foarte frumos...
Aşa au lucrat unchiul tău şi d-ul Duflot de 20 de ani.
Este normal că d-ul Duflot să vrea să ştie intenţiile dvs.
Cred că pot să vă spun de acum că nu am intenţia să devin un producător de vin.
Atunci lăsaţi-l pe domnul Duflot să facă vinul
şi vă puteţi bucura de proprietate în weekend-uri.
Nu cred că m-aţi înţeles. Viaţa mea este la Londra.
Nu vin aici în weekend-uri. Intenţionez să vând La Siroque cât mai curând.
Dar domnul şi doamna Duflot...?
Uitaţi, în toate cazurile de genul ăsta, totul o să se reducă la o cifră.
Dacă nu mai e altceva, eu trebuie să prind un avion.
Bine atunci.
Vinzi La Siroque? Cred că este o greşeală.
Veştile circulă repede...
Dar unchiul tău... a vrut să fie a ta.
Nu ca să o vinzi.
Ei bine, sunt sigur că dacă ar fi vrut asta, ar fi scris asta în testament.
- Dar nu a făcut asta. - Ştii, Henry nu era aşa de englez ca tine.
El era un om al secretelor, al pasiunii.
El nu scria lucrurile. Mă vei îndepărta de via mea?
- Este via mea, Duflot. - Trăiesc in ea,
respir în ea, îmi rănesc mâinile...
Când voi vinde proprietatea, intenţionez să îţi dau o sumă de bani drept despăgubire.
Ştii, d-le, cum e să-ţi iubeşti ceva mai mult decât propria viaţă?
Să îţi dedici zilele şi nopţile doar acestui lucru?
Mai am de cules via numai de câteva ori.
În curând trupul şi spiritul meu va fi înfrânt de asta.
Şi tu îndrăzneşti să îmi iei ultima şansă de imortalitate?
Mă tem că da. Ţinem legătura.
Să ştii că nu s-a terminat încă!
Unde e pământ e şi război!
- Acum plec. - Bine, Nigel e într-o călătorie specială.
- E totul în ordine? - Totul este bine.
Bine. Ţi-ai amintit să faci fotografiile pentru Charlie?
Da.
- La naiba! - Idiotul.
- Să te văd. - 1, 2, sar!
- Da. - Urcă-te în maşină!
Ieşi din aparatul de fotografiat!
La dracu!
Haide! Unde e scara?
Unde eşti, fraiere?
Haide!
Vino la mine. Vino la mine.
E cineva aici?
Gemma, pentru Dumnezeu, sună în continuare!
Ce faceţi?
Bună. Nu îţi fă griji pentru mine.
Eu sunt omul cu piscina. Fac asta în fiecare joi, e întreţinerea de rutină.
E minunat să vorbim.
Şi eşti o viziune spectaculoasă.
E vreo şansă să îmi arunci o frânghie sau o sfoară?
- Asta e maşinuţa ta? - Da, o conduc temporar...
Este închiriată. Nu e de vânzare.
- Ştii să înoţi? - Da. Dar nu în bălegarul ăsta.
Alo?
- Nu este în avion. - Bine. Bine, am înţeles.
Ce anume, maior Lawrence, te atrage pe tine în deşert?
Este curat. Îmi place pentru că e curat.
O să ajungi în închisoare, Maxi.
Da, spune-le că îmi pare rău, dar nu am avut ce să fac.
Nu ajută cu nimic dacă îţi pare rău, Max. A plecat.
La naiba! Le ce oră e primul zbor dimineaţă?
Nu are rost să te grăbeşti, Max.
Ştii, ultimul lucru pe care l-a făcut Sir Nigel înainte să plece,
a fost să te suspende pentru o săptămână.
Ce? Ce naiba vrea să fac o săptămână?
- Să îţi iei o vacanţă. - Nu a spus asta, nu?
- Nu, eu am spus. - Gemma, să nu spui niciodată asta.
Dacă sună cineva, să nu spui că sunt în vacanţă. Da?
Asta e mai rău ca moartea. Uite, o să mă întorc la birou peste câteva zile.
- Bine. - Să te asiguri că toţi sunt gata.
Aranjează totul ca să pot face afaceri în numele lui Kenny.
Ce?!
Fă-i rost de o aprobare, aşa cum a recomandat Nigel.
Ai înnebunit, Max?
Cui îi pasă, doar fă asta. Numai să nu spui la nimeni.
- In special rahatului ăla de Kenny. - Max, e vreo problemă?
Nu, mă simt foarte bine aici.
- Eşti sigur? - Da.
- Să ai grijă pe acolo, bine? Pa. - Pa.
La dracu! Un scorpion! Un scorpion! Un scorpion!
Ajutor!
Vin acum!
E un scorpion!
Vin acum!
Un scorpion! Nenorocitul!
Omoară-l pe nenorocit!
A venit la levănţică.
Desigur...
Arata foarte bine. Minunat.
- Max, te întorci la serviciu? - Dimpotrivă.
- M-am decis să mai stau câteva zile. - Deci e adevărat că eşti concediat.
Nu sunt concediat, Charlie. Îmi explorez doar opţiunile.
Şi potenţialul real al moştenirii mele.
Apropo de moştenirea ta, cât de curând se poate vedea?
Trebuie făcute câteva chestii cosmetice. Sunt surprins ce bine a fost păstrată.
- Deci nu ai nevoie de muncitori? - Nu, doar de puţină vopsea.
- Bine. Eşti sigur? - Nicio problemă, Charlie.
- Bine. - Charlie...
- Charlie, mă auzi? - Da.
- Dar acum? - Da.
Uite, nu glumeam în legătură cu vinul care se face aici.
Să ştii că nu este de calitatea întâi.
- Asta o să afecteze preţul? - Ei bine, cât de prost poate fi?
Ei bine, îţi dă o durere de cap care te face nervos.
Nu îmi pot imagina ce alte efecte ar putea avea o a doua sorbitură.
Atunci trebuie să ne asigurăm că clienţii noştri nu se pricep deloc la vin.
O să ne concentrăm pe americani. Ai grijă să fie gata în 72 de ore.
În 72 de ore? Bine, atunci.
Un tractor Lamborghini? Îmi trebuie o pensulă de vopsit.
Pensulă de vopsit!
Duflot...
- Tocmai vroiam să folosesc pensula aia. - Este pensula mea.
Asta e foarte amuzant. Ştii ceva? Îţi dau 20 de euro pe pensulă.
Nu? Îţi dau 50.
Îţi dau o sută de euro pe ea, Duflot. Nu mă interesează cât vrei tu.
Când vinzi, eu rămân viticultor aici. Îmi păstrez via.
Vrei să rămâi aici cu via ta? Bine.
Asta înseamnă că tu trebuie să mă ajuţi să aranjez locul ăsta.
Să curăţ grădinile, să vopsesc casa să curăţ piscina,
iar eu, dacă o să pot,
o să încerc să îi conving pe noii proprietari
de valoarea nepreţuită a serviciilor tale.
Eşti de acord?
Strângerea de mână a unui francez este cuvântul lui.
Şi a unui englez... este legământul lui.
- De acord. - Ne-am înţeles.
- Francez tâmpit. - Englez idiot.
Hai, tată...
Ridică. Stai, stai...
În regulă, haide. Haide.
Mai repede.
Hei, ce faci?
Haide, haide.
Ce faci? Munceşte!
Îmi pare rău.
Haide Anglia!
- Haide. - Arunc mingea!
- Hai să jucăm. - Haide...
În regulă, am blocat-o.
Bine...
O să-ţi ia o lună...
Dacă lucrurile nu merg conform planului, Francis,
nu va fi problema mea.
- Domnule Max? - Da?
- E o persoană la uşă. - O persoană?
O persoană...
- Bună ziua. - Bună ziua.
Îl caut pe proprietarul locului.
Singura ţară în care lumea are grijă de dinţii lor, aşa ca tine, este America.
- Vorbeşti engleză... - Ca un englez.
Eu sunt Christie Roberts. Îl caut pe domnul Skinner.
Norocoaso, tocmai l-ai găsit...
Este imposibil, sunteţi mult prea tânăr.
Ştii... şi eu gândeam la fel despre tine.
Eu mă refeream la faptul că sunteţi prea tânăr ca să îmi fiţi tată.
Henry Skinner este tatăl meu.
- Are nasul lui. - Pleacă, pleacă...
- Asta e mama ta? - În strălucirea ei din tinereţe.
Deci... este pe aici?
La naiba.
- Îmi pare rău, am uitat cum te numeşti. - Christie.
Christine... Vezi tu, Christie, Henry...
- A murit, nu? - Acum o lună.
Vrei o ceaşcă de ceai?
Doamnă Duflot?
Vin imediat.
Nu e bine, Max. Dacă fata chiar este fiica lui?
Haide, apare la câteva luni după moartea lui? Prea repede, nu cred asta.
Ai nevoie de un sfat juridic, repede, ca micuţa să nu-ţi strice afacerea.
- Care e preţul de pornire? - Şapte şi jumătate.
Ai înţeles?
Da.
- Christie, trebuie să mă duc în oraş. - Nicio problemă.
Mi-am făcut rezervare la un motel, în caz că bătrânul este schizofrenic, ştii?
Te deranjează să mă laşi şi pe mine acolo? Trebuie să-mi schimb hainele astea.
De ce nu te schimbi aici? E destul spaţiu, sunt multe camere.
Poţi să faci un duş eu o să mă întorc imediat.
- Eşti sigur? - Absolut. Absolut.
Doamnă Duflot, avem un oaspete.
În legea franceză nu e nicio diferenţă între copii legitimi şi nelegitimi,
în privinţa dreptului la moştenire.
Asta este ridicol, nici măcar nu l-a cunoscut.
- Ar putea fi o impostoare. - De aceea trebuie să aibă nişte dovezi.
O fotografie sau o corespondenţă. Poate o scrisoare de dragoste.
Da, da... Dar dacă vând proprietatea înainte ca ea să îşi revendice drepturile?
Nu, legal, ar putea să facă anuleze vânzarea, chiar după efectuarea ei.
Sfatul meu, domnule Skinner e să o trataţi cu cel mai mare respect.
- Pot să fac asta. - Şi să speraţi să plece.
- Mâine, sper să plece. - Nu lăsaţi asta să ajungă în tribunal.
- Joana d'Arc? - Jacque Cousteau...
- Ai încercat să mă îneci. - Tu ai încercat să mă calci cu maşinuţa ta.
Ce tot spui acolo? Ce sunt prostiile astea?
Pe drumul de la La Siroque, conduceai şi vorbeai la telefon.
- Bună ziua. - Bună ziua.
Cred că aveai capul înfipt în fund.
Uită-te ce mi-ai făcut.
Fii atent, tu ai încercat să mă omori, iar eu am încercat să te omor.
Dumnezeule! Este fantastică.
Max... Uită-te la priveliştea asta.
Este ca în picturile lui Cezanne.
Francis... am fost în oraş astăzi... Vroiam să...
- Treceam pe lângă un restaurant... - O cheamă Fanny Chenal.
Am văzut de multe ori aceeaşi privire pe faţa unchiului tău.
- Meriţi să fii felicitat. - De ce?
Acum eşti eroul oraşului pentru că ai făcut-o să-ţi arate fundul.
Ea... a crescut pe aici, nu-i aşa?
- Cine? - Fanny Chenal.
Cred că da.
Are... pe cineva?
A fost odată cu un jucător de fotbal de la Lyon.
Dar era un rahat. Ca şi piciorul lui stâng.
O trata foarte rău, ştii?
De atunci se spune că nu mai lasă niciun bărbat în inima ei.
Deci este singură?
- Cine? - Fanny Chenal.
Max, aminteşte-ţi ce a spus Proust:
"Să laşi femeile frumoase bărbaţilor fără imaginaţie".
Sunt bancher. Nu am imaginaţie.
Ajunge.
E marca Fred Perry...
Henri Lacoste.
- Capătul său coada rachetei? - Coadă.
Capătul...
0-15.
15 egal.
Da!
Nu, nu, a fost out.
Nu cred că vorbeşti serios. A fost în teren la distanţă mare de linie.
La naiba!
Minge bună.
La dracu!
Este punctul meu?
Este mingea de meci.
Am câştigat jocul.
Ai jucat bine.
- Maxi! - Uite, Ludivine...
Ea e verişoara mea...
şi s-ar putea să se dovedească că este rudă şi să moştenească ea casa, dar asta e...
Nu este cam prea mult?
Nu, toţi aristocraţi din Franţa au legături strânse cu verii lor.
Desigur, asta explică multe.
Nu este bun.
Orice în afară de "La Siroque"...
"Vin de merdre".
Etichete... Arată promiţător.
Ai grijă pe treptele alea.
- Ce vezi de acolo? - Fervere.
- Vorbeşti în limbi străine, băiete? - Fervere, este în latină.
Înseamnă "a fierbe".
Drojdia din pivniţa ta transformă zahărul din struguri în alcool.
Eliberarea dioxidului de carbon face ca vinul să aibă bule.
Cred că sufăr de nebunie, nu îmi amintesc să-ţi fi spus asta.
Nu mi-ai spus tu, mi-a explicat domnul Duflot.
Foarte bine.
Asta arată că este adevărata zicala:
"Înţelepciunea poate fi găsită în cele mai neaşteptate locuri".
Dacă îl priveşti pe Duflot în genunchi, făcând ceva simplu, precum plivitul,
aduce multă poezie prin devotamentul sau în fiecare strugure.
Poate o să te inspire să-ţi găseşti şi tu devotarea în ce o să faci într-o bună zi.
Vreau să fiu un jucător de poker profesionist când o să cresc mare.
Sau un comediant.
Maximilian, întreabă-mă care e cel mai important lucru în comedie.
- Care e cel mai important lucru în comedie? - Sincronizarea.
Sincronizarea...
- Ai gustat vinul tatei? - Da.
Oribil, nu? Dar ţi-l recomand dacă vrei să-ţi iei vopseaua de pe unghii.
- Deci şti şi tu cum e. - Eu beau mai des coniac.
Sunt prea nerăbdător ca să fiu băutor de vin.
Dacă o să mă îmbăt, nu vreau să dureze toată noaptea asta.
Încearcă-l pe asta.
Ăsta e mai bun.
Este extraordinar, e ca un vin de Bordeaux, dar cu o aromă de catifea..
Măi, măi, ia uite cine ştie câteva lucruri despre vinuri...
- În Nappa, sunt cunoscută ca băutoare. - Pare distractiv.
Ăsta este făcut aici, pe proprietate?
- "Coin Perdu". Mă îndoiesc de asta. - Sunt sticle diferite.
Dar dopurile sunt la fel.
E un mic mister, nu-i aşa?
- Henry era el însuşi un mister. - Cum aşa?
Ei bine, i-a plăcut Anglia dar a trăit în Franţa.
Iubea femeile dar niciodată aceeaşi femeie pentru mai mult de...
o anumită perioadă de timp.
Nu s-a căsătorit niciodată şi îi plăcea aventura.
Fiecare din amintirile mele este în locul ăsta şi la 100 de paşi de aici.
Sunt amintiri plăcute?
Sunt măreţe.
Mă duc sus să-mi termin cartea.
- "Moarte la Veneţia", cartea mea preferată. - Să nu-mi spui cum se termină.
Nicio grijă, nici eu nu am apucat să o termin.
Salut, amice, ce mai faci? Am o întrebare scurtă.
Da, stai puţin, Shirley.
Da?
Ştii dacă în Franţa e ilegal să i-o tragi verişoarei tale?
- Numai dacă e urâtă. - Sigur...
La naiba!
Lance Armstrong!
Îmi pare foarte rău...
Înţeleg ce vreţi să spuneţi, îmi pare rău.
Ştiu, ştiu...
Ştiu, puteţi să stai să beţi ceva?
Vi se va aduce o băutură şi veţi avea masa în 20 de minute.
- Bine. - Bine.
În regulă. Eu vreau un martini dublu.
Sper că mâncarea este foarte bună, pentru că servirea lasă de dorit.
Te rog, domnule, sunt prea ocupată ca să te ignor.
- Unde sunt chelnerii tăi, dragă? - Sunt prea ocupată pentru jocurile tale.
Înţelegi?
McDonalds e în Avignon şi îţi poţi lua peşte şi cartofii prăjiţi din Marseille.
Masa şase?
- Ce faci? - Nu-ţi fă griji, dragă, am mai făcut asta.
Unde?
Când eram student, în cele mai bune restaurante din Londra.
Bine, bine, dar nu uita că în Franţa,
dacă se plânge cineva, clientul se înşeală de fiecare dată.
- La masa numărul şase. - La masa şase.
- Asta? - La masa 16...
Noroc. Ce avem aici?
Vino aici, am nevoie de ajutor.
Un minut, domnule.
Vorbeşti engleza? Pentru că meniul e în franceză şi nu înţelegem nimic.
Ştii ce aş vrea? Aş vrea o salată "Nicoisee" cu sos "ranch".
- Stai, iubito, îţi trebuie puţine calorii. - Aşa e, sunt încă la regim.
Deci o salată cu puţine calorii, fără ulei.
Puteţi să puneţi câteva feliuţe de şuncă deasupra?
McDonalds e în Avignon, iar peştele şi cartofii prăjiţi în Marseille. Plecaţi.
Cei de pe aici au o serioasă problemă de atitudine...
Aici este bacşişul tău. Îţi mulţumesc pentru ajutor.
Eşti concediat!
Ştii, cel care se ocupă de via mea a spus că ai crescut aici.
Domnul Duflot greşeşte, eu sunt doar eram în vizită cu mama, verile.
Şi eu îmi petreceam verile aici, mă întreb dacă ne-am întâlnit vreodată.
Dacă ne-am întâlnit, sper că am fost insuportabilă...
Tu eşti de pe aici, ştii răspunsul la întrebarea asta...
Unde ar duce un tânăr care tocmai şi-a primit salariul, pe cineva ca să bea ceva?
Ce?
Îmi cer să merg la o întâlnire cu tine?
Nu, vreau doar să îmi cer scuze.
Nu vreau să crezi că sunt vreu maniac care scoate oamenii de pe şosea.
Nu sunt interesată. Noapte bună.
Duminică seara la ora 8, în Piaţa l'Etang.
- Să nu întârzii. - Ne vedem acolo.
Dumnezeule! Ajutor, sunt scorpioni aici! Scorpioni!
Vin acum!
Ajutor!
Gata. Gata.
Levănţică...
Nu!
Levănţică.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Dansezi foarte bine, Ludivine.
Mulţumesc. Îmi lipseşte Henry.
Era un dansator excelent.
Vrei să dansezi? Ce s-a întâmplat?
Am jucat puţin tenis cu... Francis.
- Vrei să te bandajez? - Nu.
- Un antiseptic? - Nu.
Vii diseară la noi acasă...
diseară, ca să mănânci.
Da. Da.
O să gătesc pentru tine, Max.
- Bună ziua. - Vorbeşti franceză?
Da.
Eu sunt Francis Duflot. Cel care se ocupă de vie.
Eu sunt Christine Roberts, o fiică nelegitimă.
Asemănarea cu Henry este de neconfundat. Nasul...
Timp de 23 de ani am muncit aici, alături de tatăl tău.
Chiar şi acum el lucrează de acolo sus, iar eu de aici.
Atunci am plantat prima oară viţă de vie. Dar acum e tristă şi uscată...
- Cu excepţia acestui loc. - Nu, şi aici e o catastrofă.
Nu e decât pietre şi jale.
Varul absoarbe lumina soarelui, ca să le ţină de cald seara.
Mă pricep puţin la vin. Am lucrat în California la o podgorie.
În California nu se face vin, se face punch hawaiian.
Mondavi te-ar contrazice.
Poate fiica lui Henry ar fi interesată de un tur prin podgorie. Bine?
Şi dacă suntem norocoşi, poate spiritul său o să ni se alăture.
Il plăteşti pe Francois Hupert, instalatorul?
Cât?
- 87 de franci. - Bine, semnează.
Henry Skinner...
- Următorul? - Mecanicul.
Niciun bănuţ maimuţoiului ăluia. Jaguarul meu vechi tuşeşte ca mătuşa ta, Midge.
- Următorul? - Jean Pierre Lesourdre.
- Cât îi datorez? - 2.000 de franci.
În regulă...
Eşti un geniu, Maximilian. Ai putea să fii în locul meu.
- Fotografiile au atras ca un magnet. - Serios?
- Da, este un interes uriaş, Max. - Minunat.
Da. Banii, banii, banii...
M-am hotărât să vin la faţa locului.
Aşa că am rezervat un bilet de avion, ajung acolo mâine după amiază.
Minunat. O să te aştept aici şi o să leg câinii.
- Cum adică să legi câinii? - Nu, nu am câini.
Era numai o expresie. Mulţumesc, pa.
Max, arată destul de bine, nu?
Bună seara.
- Este în regulă. - Haide, probabil îţi este foame.
Probabil că ai mulţi bani... Uită-te la asta...
Ludivine...
Nu, nu... Nu pot... Ce ţi-am spus...
Maxi...
Bună seara.
Bună. Ce mai faci?
Mulţumesc... Foarte frumos din partea ta. Mulţumesc, mulţumesc.
Haideţi, ieşiţi din bucătărie! Imediat! Haide, grăbiţi-vă!
Mi-am permis să o invit şi pe fiica lui Henry să ni se alăture.
- Bună seara, vere. - Bună seara.
Văd că ai reuşit să te împrieteneşti cu cel mai bun.
- De unde ai luat rochia asta? - Din dulapul tatei.
Mă întreb ce mai are pe acolo...
O masă simplă, după o zi de muncă pe câmp.
Vinete, caviar de Bergine, foarte bun.
- Porumbei decapitaţi. - Unde le sunt capetele, le-am mâncat deja?
Nu... Ciuperci din regiunea asta.
Uitaţi...
Şi la sfârşit carne de porc mistreţ.
Marinată în vin roşu şi sânge.
Cum se putea altfel?
Haideţi, mâncaţi!
Ludivine, ajută-l, ajută-l...
- Vrei vin, Max? "La Siroque"... - Nu.
- Christine, puţin vin? - Nu, mulţumesc.
Tată...
- Tata... vorbeşte Provençala. Ştiţi? - Foarte puţini îl mai înţeleg.
Acum este vorbită în mod exclusiv de poeţi şi sodomiţi.
- Ce este sodomia, apropo? - O să-ţi explic în seara asta.
Francis?
- Asparagusul este minunat. - Mulţumesc...
Se mestecă mai mult, dar...
Foarte bun.
Bravo pentru Ludivine.
Si porcul...
Poate e cel mai bun porc pe care l-am mâncat.
- Poţi să-mi dai nişte pâine, te rog? - Da, sigur.
- Francis... Francis... - Tată, dă-mi mie asta.
Este "Coin Perdu". E din garaj...
- Din garaj? - E un vin din garaj, ca unul din butic.
Podgorii mici, producţii mici, dar cu preţuri foarte mari.
- Este supraapreciat. - Nu scria asta pe web...
Se pare că "Coin Perdu" este o legendă a zonei.
Se caută de colecţionari, şi nimeni nu ştie cine îl face.
Ei bine, e timpul pentru brânză. Bine?
Fromage... brânză...
- Haideţi. - Haideţi.
- Şi acum... Acum... - Tată, îmi mai pui puţin?
Ştii ce este asta, Christine?
Este "Marr de Provence", l-am făcut chiar eu.
Este puţin cam tare, dar foarte bun.
Este reţeta tatălui tău.
- Max, mai vrei puţin? - Da, mulţumesc.
Spune-mi, doamnă Duflot, ce te face aşa de sigură că ea este fiica lui Henry?
- Desigur, nasul. - Nasul...
Mai e şi altceva?
Orice? Orice care să o ajute pe Christine să îşi revendice partea?
Henry nu mi-a vorbit niciodată de California.
Vouă v-a menţionat vreodată de vreo iubită în California?
Amuzant, nu-i aşa?
În vreun moment de beţie, poate v-a menţionat de asta...?
Nu? Serios acum.
Pentru că ultima persoană cu care Henry ar fi avut o fată, ar fi fost o americancă.
Da, în acest moment văd mai mult rafinament în Christie decât în tine.
Max, tot ce vreau este să aflu mai multe despre tatăl meu.
Asta e şansa mea să aflu cine m-a făcut.
Nu îmi pasă dacă mă crezi sau nu.
Domnule, doamnă, tată Duflot...
- Vă mulţumesc pentru o seară minunată. - Tata o să te conducă înapoi.
Nu, Ludivine...
Viţa de vie mă va ghida.
Bună seara.
- Noapte bună. Ai păţit ceva? - Sunt bine.
- Ce faci? - Mi-am pierdut pantoful.
- Ce? - Mi-am pierdut pantoful.
De ce nu poate Henry să fie tatăl meu?
Pentru că acum a revenit în viaţa mea,
nu sunt sigur că vreau să-l împart cu cineva.
- Nu mă crezi, nu-i aşa? - Christie, nu este vorba de asta.
Ludivine mi-a spus că părinţii tăi au murit când erai mic.
Şi eu am crescut fără tată...
Nu îţi pasă că eu aş putea să fiu singura ta rudă?
Ba da, îmi pasă, de aceea trebuie să fiu sigur.
Aici era camera mea când eram mic.
Când dormeam aici, părea că e cel mai sigur loc din lume.
Nu aveam o oră de culcare, nu aveam sarcini,
nici adulţi care să mă supere.
L-am iubit pe Henry foarte mult, dar niciodată nu am putut să-i spun.
Mă simt ca naiba pentru asta.
Mi-a salvat viaţa.
Mulţumesc mult de tot, Maximilian.
La naiba, Henry. Întotdeauna scriai în el.
- Maxi! - Ce de însemnări...
- Da. - Max, băiatul meu...
- Amis, bătrâne... - Îmi pare rău să aud că ai ieşit din joc.
Ca de obicei, tot ce e bun la inteligenţa ta este că greşeşti mereu.
Întotdeauna rămâneai în spate.
Ai întrecut măsura de prea multe ori, păcătosule. Pipernicitule!
Apropo, îţi mulţumesc foarte mult pentru contribuţia generoasă
la fondul meu pentru un Aston Martin. Ai primit florile?
Care flori? Despre ce vorbeşti?
- Nemernicule. - Dă-i pe toţi în judecată...
- Ei bine, eşti un nimic! - Tâmpitule...
Hei, am auzit asta. Cui îi spui tu tâmpit?
Nemernic gras.
- Bună ziua. - Bună ziua.
Skinner?
- Bună ziua. Eu sunt Jean Marie Bougnier. - Da...?
- Am venit să testez via. - Enologul?
- Da. - Minunat.
Ia-ţi cizmele şi să mergem.
- Gemma, a trecut mult timp... - Max, tocmai am avut o viziune...
- Cu tine servind-ul pe Kenny la Starbucks. - Stă confortabil în scaunul meu, nu?
Da, ascultă...
Aduceţi-vă aminte că nu suntem aici ca să stăm ca la dentist.
Aşa că...
Trage foloasele a ceea ce ai făcut tu săptămâna asta.
Le spune tuturor din birou că el a fost cel care ţi-a dat ideea.
Dacă nu era aşa de ambiţios, nenorocitul, nu îi dădeam slujba.
- Da, dar Max, dar chiar încearcă să... - Gemma...
Tu ţine-mă la curent şi lasă-l să facă ce vrea.
- Da? - Pe curând.
Ei bine...?
Minunat. Minunat.
Nu, este foarte prost. Da, rahat.
Măcar solul nu este groaznic.
E groaznică, noi francezii numim asta... vie moartă.
Este complet moartă!
Dumnezeule! Aici e un vlăstar!
E un vlăstar. Uită-te la asta.
Să-l testez pe acesta.
E o catastrofă. E foarte, foarte rău.
Îmi pare foarte rău.
Mai degrabă e o carieră de piatră decât o podgorie.
Uită-te la asta. Ştii ce înseamnă?
Trebuie să tai doi din fiecare trei ciorchini,
Ca să rămână numai ceea ce este bun.
- De ce să fac asta? - Poate, ţăranii o pot salva...
Bine, cred că te-am înţeles. Şi totuşi, care este verdictul?
Podgoria ta este extraordinar de proastă. Înţelegi?
Nu mai poate fi ajutată cu nimic.
E un rahat.
Ai putea să te gândeşti să cultivi cartofi sau să produci suc.
O să-i pun pe cei de la mine de la birou să-ţi trimită un raport
şi factura mea. Mulţumesc.
Hei, trezeşte-te iepuraşule. Ce naiba crezi că faci?
Astea sunt hârtiile personale ale lui Henry. Sunt de neînlocuit.
Ştiai că tata a făcut un martini pentru Winston Churchill?
De asemenea, a dansat un vals cu Emilia Erchart în 1975.
Având în vedere că Emilia Erchart a murit în 1930,
e un exemplu perfect de cât de mult exagera unchiul Henry.
Vrei să-l cunoşti pe adevăratul unchi Henry, nu pe cel care l-a fabricat imaginaţia ta?
Adevăratul Henry Skinner îi era atât de frică de lumea reală,
încât s-a retras aici să bea şi să facă dragoste până la moarte.
Tot ce trebuie să ştiu despre tata este chiar aici.
Este chiar în faţa mea.
Şi dacă locul ăsta însemna aşa de mult pentru el, aşa cum cred eu,
tu eşti mai rău decât credeam pentru că te gândeşti să-l vinzi.
O să plec mâine.
- Unchiule Henry... - Hai să te vedem.
1, 2... Am sărit!
- Da? - Salut, lucrezi la casă?
Charlie... da, numai că azi e ziua mea liberă.
Serios? Nu vreau să mă gândesc că stai singur acolo...
Ei bine, suntem englezi, Charlie, născuţi să conducem şi să facem sacrificii.
Da...
- Unde eşti? - Sunt afară.
Max, ia una din estimările mele iniţiale şi îndeasă-mi-o în fund.
Dacă nu pot să îţi fac rost de cinci milioane pe proprietatea asta,
înseamnă că nu sunt... Ce e?
Ce este?
Doamne. Ăsta este un dezastru.
Domnul cu vinurile tocmai ne-a luat un milion din preţul de vânzare.
Lasă, trecem la planul secund. Să luăm cât mai repede, cât mai mult.
Şi să ţii minte că este o parte a înţelegerii ca d-ul Duflot să rămână aici..
- Bine? - O să fac tot ce pot.
Max, ce pregăteşti în seara asta, friptură în sânge?
Altceva de mâncare? Poate un joc de bridge?
Charlie, oamenii adevăraţi nu joacă bridge.
Şi eu am o activitate culturală în sat în seara asta.
Pot să vin şi eu? Vor fi şi fete?
Nu... şi da.
Deci îţi laşi prietenul cel mai bun singur într-un castel gol în prima lui seară aici?
Charlie, nu... Te las pe tine singur.
Şi nu eşti aşa de singur precum crezi că eşti.
O să-ţi găseşti un prieten. Bine?
- Max, credeam că ai murit. - Kenny, am auzit că...
- Licitaţia de luni o să fie una pe cinste. - Da?
Ar fi bine să vinzi cu 28 mai puţin.
Să zicem... 99,10?
Dumnezeule. Eşti sigur?
- E riscant, putem strica piaţa. - Desigur, eu nu am voie să vând, dar...
Sunt sigur că o să-mi recunoşti meritele când o să-ţi reuşească asta.
- Da? - În regulă, Max.
- Ne mai vedem. - Bine.
Şefule, cineva se pregăteşte să vândă mai ieftin la licitaţia de luni.
Skinner... Nu şi de data asta, mizerabilule...
- Cumpăraţi! Cumpăraţi! - Cumpăraţi cât de mult puteţi!
Alo? Alo?
- Este cineva acolo? - Da. Bună.
Tu cine eşti?
Eu sunt prietenul lui Charlie, Max.
Nu, sunt. Sunt prietenul lui Max, Charlie.
Bine, prietenul lui Max.
Trebuie să vii aici sus şi să te uiţi la spatele meu.
Mulţumesc.
Ţi-am spus că eşti o viziune?
Da, când erai pe fundul piscinei şi te uitai sub fusta mea.
Dumnezeule! Sunt vinovat! Scuze pentru asta.
- Bună seara. - Bună seara.
- Arăţi minunat. - Şi tu.
Un costum făcut de croitorul lui de Henry.
"Coin Perdu"? Nu am mai văzut niciodată o sticlă din asta.
- Ai auzit de el? - Este foarte scump.
- Încerci să mă seduci, Max? - Doamne, nu, desigur că nu.
Nici nu mi-a trecut prin minte... mai mult de şase sau zece ori.
Acum are culoarea... unei rodii coapte.
Ai putea să cauţi în dulăpiorul de medicamente nişte Aloe sau aspirină?
- Sau altceva? - Da.
- Eu sunt Christie, apropo. - Charlie.
- Îmi pare bine să te cunosc. - Îmi place accentul tău.
Mulţumesc.
Şi mie îmi place fundul tău.
- Trebuie să ştii ceva despre mine, Max. - Da?
- Sunt foarte, foarte pretenţioasă. - Şi eu sunt foarte, foarte onorat.
Sunt de asemenea foarte, foarte suspicioasă şi foarte, foarte pasională,
Şi mă enervez uşor.
Sunt şi foarte geloasă şi iert foarte greu.
- Ca să ştii... - Promite să fie o seară minunată.
Nu m-aş duce la Roma. Nu-mi place aglomeraţia.
Sunt mai mulţi turişti decât porumbei.
Trebuie să călătoresc cândva. Poate Veneţia.
Nu te temi că poţi cădea în apă? O mişcare greşită...
Ajungi în canal... Scuze.
Lovită de barca unui gondolier.
Pe de altă parte, Londra are de toate, inclusiv ghidul tău personal: eu.
Charlie!
- Concentrează-te. - Iartă-mă.
Singuri în sfârşit. Ai fost sinceră cu mine şi cred că ar trebui să fiu şi eu cu tine.
Sunt foarte dur, până în punctul în care devin insensibil.
Şi nu pot să am încredere în nimeni.
Singura persoană pe care am iubit-o, a fost unchiul meu Henry...
Şi nu l-am mai contactat în ultimii 10 ani din viaţa sa.
Avea o expresie de tristeţe, pe care credeam că tu ai pierdut-o.
- L-ai cunoscut? - Ca una ce am locuit aici,
era imposibil să nu îl cunosc pe Henry.
Aşa este.
Nu ai fost cumva pe la o casa de discuri "Edmundo", să...
Rumba?
Nu.
- Mulţumesc. - Dar, desigur, am încercat.
Normal, ai fi fost adorabilă.
Da.
Nu m-aş fi gândit niciodată să mă stabilesc aici.
Iubesc locul ăsta. Mi-a intrat în sânge.
Scorpioni! Scorpioni!
Sunt scorpioni în dormitorul meu!
- Trebuie să merg la lucru. - Asta nu e de obicei replica bărbatului?
Ştii motivul pentru care am petrecut noaptea cu tine?
Pentru că odată ce ai să faci lucrul pentru care ai venit, nu o să te mai întorci.
Pentru noi nu poate fi niciun viitor. Există siguranţă în asta.
Ei bine...
Nimic nu ne împiedică să stăm într-o cafenea în Nothing Hill.
Londra are neapărată nevoie de un bistro decent.
Ce tipic... să crezi că trăiesc în Provence pentru că nu am de ales.
Fanny, locul ăsta nu se potriveşte cu viaţa mea.
Nu Max, viaţa ta nu se potriveşte cu locul acesta.
La revedere.
Ce s-a întâmplat cu registrele?
- S-a descurcat destul de bine, nu? - Da, nu s-a descurcat prea rău,
având în vedere raportul enologului.
Ştii, Charlie...
- Cred că m-am îndrăgostit. - Nu te învinuiesc, e o zeiţă.
- Chiar dacă e verişoara ta. - Nu de Christine, prostuţule.
Activitatea mea culturală e o fată.
- O femeie.. - Fanny Chenal.
M-am gândit, poate nu ar trebui să vând.
Max, cred că în momentul ăsta, corpul tău e învăluit parfumul unei franţuzoaice.
După ce o să faci un duş rece, lucrurile vor arăta altfel.
Aş putea să o ţin ca o casă de vacanţă. În weekend-uri, vacanţe...
Pot să-ţi reamintesc ce s-a întâmplat când şeful şi mentorul tău,
omul pe care îl iubeşti, şi-a luat prima vacanţă după 15 ani?
- I-am furat slujba. - Exact.
Max Skinner nu pleacă în weekend-uri, nu îşi ia vacanţe,
Max Skinner face bani.
Aşa că fă ceea ce ştii mai bine, amice.
Dacă vrei să o vinzi trebuie să semnezi.
De ce îi cântă, unchiule Henry?
Vezi, Max, viţa de vie nu are nevoie doar de soare şi ploaie.
Are nevoie de armonie şi de echilibru.
Toată viaţa oamenii au râs de mine pentru că i-am cântat viei.
Le-am explicat că într-o bună zi viţa de vie o să-mi cânte înapoi.
Sfârşitul este aproape. Dar nu ştii ce faci.
- Despre ce vorbeşti? - Aici, "Coin Perdu"...
Nu este posibil. Enologul a spus că nu...
Nu, nu, nu. Enologul a fost plătit să spună asta.
Credeam că dacă credeai de La Siroque nu are nicio valoare,
ai fi lăsat lucrurile aşa cum sunt.
De ce nu mi-ai mai spus asta până acum? De ce nu ai avut încredere în mine?
Max, tu ai fi avut încredere în tine? Viile astea sunt ilegale.
Unchiul tău a vrut întotdeauna să îţi lase ţie proprietatea.
Dar el era îngrijorat de ce deveniseşi.
"Nepotul meu este egoist", obişnuia să spună.
"Cum îi pot da locul ăsta unui om
care nici măcar nu poate aprecia micile plăceri ale vieţii?"
Aşa că nu a mai stabilit niciodată.
Din păcate, soarta l-a luat înainte să se hotărască ce să facă.
Deja am vândut-o.
Atunci ai făcut chiar lucrul de care se temea unchiul tău că o să faci.
I-ai vândut spiritul celui care a plătit mai mult, Max.
Şi ai trădat singurul om căruia i-a păsat vreodată de tine.
Uite, Max. Ăştia sunt banii lui Henry nenorociţi.
- Acesta. - Bună alegere.
Nu este încă gata, dar ai ales ceva bun, Max.
Trebuie să ai grijă de el, trebuie să-l creşti.
Christie, ce faci? Nu poţi pleca.
- Sigur că pot. - Cum rămâne cu seara trecută?
- Ţi-am îngrijit arsurile de gradul II. - Ai fost un dulce.
- Mi-am rănit vârfurile degetelor. - Degerături...
Ca inima ta...
- Pa, Charlie. - Pa, Christie.
Unde mergi?
- Nu sunt sigură. - Ţi-am adus ceva.
Cartea ta. Nu ai terminat-o.
Christie... Chiar ai nasul lui...
- La revedere. - La revedere, vere.
Dragă Max, ştiu că au trecut mulţi ani de când am vorbit ultima oară,
dar că am o mică problemă şi mă tem că am nevoie de ajutorul tău.
Chestia este, Maximilian, că sunt pe moarte. Ştiu asta pentru că...
Doctorul Karr, medicul meu, nu mai vorbeşte de sănătatea mea, ci despre vreme.
Convins că moartea, ca toţi comercianţii, nu va putea să mă găsească,
am crezut întotdeauna că testamentele sunt o invitaţie scrisă pentru renaştere.
Mă găsesc în situaţia să apelez la bunătatea ta.
Am o fiică, numele ei e Christine Roberts.
Din nefericire noi nu ne-am cunoscut niciodată.
Numele mamei ei este Allison şi era ghid la o podgorie din nordul Californiei.
Max, aş vrea să o găseşti şi aş vrea măcar acum să-i las ce îi aparţine de drept.
Sper ca decizia asta să nu te supere,
dar din moment ce ai succes, nu ai nevoie de asta.
Sper să înţelegi.
Pentru mine, chiar în starea actuală, La Siroque este şi acum un loc al magiei.
Este ultima mea dorinţă ca Christie să aibă parte de acea magie.
Aş vrea să o ştiu aici. La urma urmei, ea şi La Siroque sunt tot ce las în urmă.
- Unchiul tău iubitor... - Unchiul tău iubitor...
- Henry Skinner. - Henry Skinner.
- Este o mică problemă. - Ce fel de problemă?
- Max, te-ai întors din morţi? - Ce cravată frumoasă.
Spune-i mamei tale că îi admir gustul.
- Te-ai întors, şefule. - Da, sigur...
- Onanistule! - Kenny, frumoasă tunsoare.
M-ai tras pe sfoară!
Doar nu ai fost concediat, cât am lipsit eu, nu?
Ba da, m-au dat afară în mai puţin de o oră.
- Ce păcat. - Am pierdut şase milioane.
Nu poate să aibă vreo legătură cu mine, Kenny, eu am fost suspendat.
Nenorocitule!
- Bună dimineaţa, şoricei de laborator. - Bună dimineaţa, Max.
Bună dimineaţa, Max.
Bună dimineaţa, Jasminda.
- Ce mai faci? - Ca de obicei.
Arăţi schimbat.
Adu-mi tot ce trebuie să citesc ca să recuperez. Şi o cafea.
Max...
Sir Nigel te aşteaptă.
Adu-mi una mai mare.
La revedere.
Van Gogh..
Sper să aveţi un sistem de închidere bun la uşă, domnule.
Nu te înmuia, nu este real. Originalul este în seiful meu.
Este doar o copie. 200.000 de lire
pentru o copie. Stai jos.
Artă este o pasiune, Max.
Trebuie să ai o pasiune. Eu am caii, maşinile, banii...
- Sunt pasiuni sau vicii, domnule? - Am terminat de vorbit?
Când termin eu de vorbit atunci începi tu, şi sper să spui ceva bun.
Cât timp tu ai fost în mica ta vacanţă eu am stat într-o furtună de rahat.
Domnule, apreciez că absenţa mea v-a cauzat...
Max...
Eşti unul din cei mai îndrăzneţi oameni de aici dar trebuie să ştii că sunt consecinţe
provocate de comportamentul tău.
Poftim.
Ai o oră.
Domnule, să îmi strâng lucrurile?
Max, ai grijă puţin de fiica doamnei Chenal, Fanny, cât eu îi arăt proprietatea.
Dar vreau să termin ultimul capitol din "Moarte la Veneţia".
După titlul cărţii, nu cred că vei fi surprins de final.
- Să fii cuminte, Fanny. - Haideţi, doamnă Chenal.
Sunt multe lucruri frumoase aici la La Siroque, începând cu şi priveliştea.
Se vede mai bine din dormitorul meu.
Sunt multe zerouri, Max.
Un parteneriat pe viaţă.
Alegerea mea.
Ascult-o pe mami, Max. Dacă ajungi partener, te-ai aranjat pe viaţă.
Sir Nigel nu a devenit partener decât la 53 de ani. Uită-te la el acum.
Da. Uită-te la el...
Ce alegi, banii sau viaţa?
Când îl vezi, Nigel?
Originalul. Când îl priveşti?
Faci drumeţii noaptea târziu la seif, doar ca să îl vezi sau...
Unde vrei să ajungi?
Bună ziua, aţi ales?
Cred că da.
Eşti sigur că nu mai ai nevoie de timp?
Nu, ştiu ce vreau.
Eşti sigur?
Foarte sigur.
Deci, ce o să fie?
- Cum e supa? - Supa s-a terminat.
Aşa şi slujba mea.
- Peştele? - Nu mai avem.
Mie mi se pare că asta e o scuză.
Nu îmi mai irosi timpul, alege ceva ce avem.
Aş vrea să-mi petrec viaţa cu o zeiţă iraţională şi suspicioasă.
Care se enervează uşor...
Dacă o sticlă de vin ar avea gustul tău, paharul nu ar fi niciodată gol.
Iartă-mi buzele,
găsesc plăcere în cele mai neaşteptate locuri.
Ţi-ai amintit ce ţi-am şoptit.
Când eram copii, în piscină.
Se pare că şi tu ţi-ai amintit.
Desigur.
Dar abia acum te recunosc, Max.
Max...
Nu, am spus nu!
- Nu o să mai discutăm despre asta. - Dar aşa am făcut întotdeauna.
Vrem ca vinul să aibă structură şi culoare.
Şi atunci vinul va avea gust de combustibil de rachetă.
În niciun caz. Nu o să faci asta cu strugurii.
- Tot acidul şi taninul... - Acidul şi taninul...
Eu vorbesc de culoare şi tărie. Asta face să se vândă vinul.
Nu este un vin amărât din Louveron!
Max, slavă Domnului că eşti aici. Eu nu o să lucrez cu persoana asta nebună.
Niciodată! Niciodată!
Îmi place... femeia asta. Este ca şi Henry,
cu un fund mai frumos.
Nu pot să mă descurc cu omul ăsta, Max.
Ce este cu francezii?
Şi... apropo, nu prea mai aveai cerneală verde, aşa că am mai cumpărat.
Nu se ştie niciodată...
Poate vrei să scrii o scrisoare, sau ceva în genul ăsta.
- Da. - Max, ce mai face Christie?
Cum merge cu vânzarea, Charlie?
Apartamentele în zona asta se vând într-o clipită.
Sunt foarte încrezător că o să obţii mai mult decât ai plătit tu pe el.
Pe naiba, Charlie, dacă nu-mi obţii 40% profit, las-o baltă.
M-ai înţeles?
Max, îţi dai seama, desigur, că nu poate dura viaţa ta acolo, nu?
- Nu mai spune... - Oricât de imposibil ar părea...
Lucrul care acum îţi pare unic şi sexi, în curând va fi coşmarul existenţei tale.
Şi după câteva luni de mâncat, băut şi dormit împreună, culcat...
orice abia aştepţi să faci acum, o să te plictisească.
Adică, ce o să faci? O să scrii o carte?
La masă!
Max, eu sunt prietenul tău cel mai bun şi îţi spun că nu vei rezista prea mult.
O să mai vedem noi, Charlie.
- Era Charlie la telefon... - Nu, nu nu.
Fără engleză.
- De acord. - Ăsta este un arbore...
- Iar asta, este o pasăre. - Pasăre.
Pielea ta este fină.
Ochii mei sunt albaştrii.
Ochii tăi sunt de un albastru magnific.
Buzele mele sunt roşii.
Sunt înnebunit după buzele tale.
- Deci, tu eşti rapper? - Nu, el e rapper-ul, eu sunt manager-ul.
Eu sunt Jasminda, apropo. Gemma, prescurtat.
Subtitrare realizată de Avocatul31 avocatul31@yahoo.com
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Support us and become VIP member to remove all ads from OpenSubtitles.org