Ce cauti aici?
- O să pierzi înmormântarea. - Pune-mi-o în cont.
Bine. Poate într-o zi vei reusi să plătesti.
CÂNTEC DE IUBIRE
Timpul n-a fost niciodată prieten cu Bobby Long.
A conspirat mereu împotriva lui,
făcându-l să creadă în generozitatea sa,
după care l-a furat pe fată de fiecare dată.
Toti am pierdut-o pe Lorraine.
Dar cu mult timp înainte ca ea să moară.
Nu poti parca aici, te vor amenda.
Nu văd nici un semn, dră Daisy.
Nici o problemă. Pot merge pe jos până la curbă.
Ia-mi o bere.
Ai găsit de lucru?
Ai făcut curătenie?
Bobby a sunat iar.
Iar?
A mai sunat si acum două zile, ai uitat?
Nu mi-ai spus. Ce vroia?
- Vroia să-ti spună de Lorraine. - Ce-i cu ea?
A murit.
Poftim?
E moartă, bine? A sunat, că s-a gândit că vroiai să afli.
Lorraine a murit si tu nu mi-ai spus?
Pentru Lorraine.
Să-si fi găsit, în sfârsit, linistea.
Si acum?
Lorraine v-a dat afară?
N-ar fi făcut-o. Oricum, Dumnezeu n-ar fi lăsat să se întâmple.
Nu.
Serios? Cum asa?
Pentru că Dumnezeu mă cunoaste, eu îl cunosc pe el.
Du-te.
Cecil e cam supărat. Ai grijă să mănânce.
Ne vedem mai târziu.
Ea n-a însemnat nimic pentru tine
si tu n-ai însemnat nimic pentru ea. Nu credeam că-ti va păsa.
Opreste-te, iubito.
Îmi pare rău.
De ce nu pregătesti ceva de mâncare, eu închiriez un porno.
Trebuie să mă duc la o înmormântare,
dacă nu cumva am pierdut-o, pentru că ai uitat să-mi spui
că mama mea e moartă! Idiotul naibii! Eu m-am cărat.
Nu ti-a fost mamă niciodată!
Purslane? Aici e tot Bobby Long.
Nu stiu dacă-ti amintesti de mine,
dar ai ratat înmormântarea mamei tale.
La revedere.
Ai vreo tigară?
Îmi pare rău, domnule.
- Vă duceti la Cecil? - Într-un minut.
- Ne mai vedem. - Ne vedem acolo.
Ai un foc?
- Parcă n-aveai tigări. - Nu am.
Nu pentru Junior.
Trebuie să le reducă. Are emfizem avansat.
Tusea aia îmi provoacă fiori de moarte.
"Va fi un cadavru superb", dar nu cu ajutorul meu.
Desigur. Motoul meu este "Adu-ti aportul doar la propria moarte".
Ai dat de fată? A aflat?
- "Va fi un cadavru superb". - Bine, omule. Charles Dickens.
Vorbesti serios? E Martin Chuzzlewit.
Desteptule.
New Orleans e sirena unui oras.
Un loc al fanteziilor si iluziilor.
Un loc din care Lorraine a trebuit să evadeze
si în care Bobby si cu mine ne-am refugiat.
Departe de Alabama,
departe de vietile care nu ne mai apartineau.
Ultima dată mi s-a părut că se simtea mai bine.
Când a fost asta?
- Acum câtiva ani. - În octombrie se fac sase ani.
Asa mult a trecut de când am văzut-o?
De când ai văzut-o tu.
Trebuia să fi mers la spital cu tine.
Trebuia să fi făcut multe lucruri.
Vin imediat.
Asta e casa lui Lorraine?
Tu cine esti?
Nimeni. Eu doar locuiesc aici.
Intră.
Drăgut loc.
Mersi. Ne străduim.
- Tu nu poti fi Bobby. - Pentru că sunt Lawson.
Bine.
Îmi pare rău pentru mama ta. Îi semeni mult.
Îmi pare rău că te-am sculat asa devreme. E abia ora 12.
Bobby. Avem musafiri. Trezeste-te!
Iubito, lasă jos bagajele. Nu muscăm.
- Suc? - Nu.
- Bobby, scoală-te. A venit. - Cine?
- Pursey. - Cine?
Fata e aici. Scoală-te.
Când e înmormântarea?
A fost ieri. A fost frumoasă.
Trebuia să fi fost acolo, domnisoară.
Asta e părerea ta.
Trebuie să fi venit cu un scop.
Probabil ai aflat deja cum e întelegerea cu casa.
Care întelegere?
- Casa era a mamei tale... - Întelegerea!
Să-ti spun eu care-i întelegerea.
Lorraine ne-a lăsat casa la toti trei.
Mie si lui Lawson două treimi si tie o treime.
Ce-a făcut?
Lawson si cu mine stăm aici de ceva vreme.
Mama ta nu mai stă aici de ani de zile.
Nu cred că s-a gândit că te-ar interesa.
Lorraine se pricepea de minune să gresească.
Purslane, noi nu plecăm de-aici. Asta e casa noastră.
Nu contează.
Lorraine s-a gândit că pot împărti mizeria asta cu doi străini alcoolici.
Sunteti alcoolici, nu?
Dar nu suntem străini. Eram prietenii ei.
Am avut grijă de ea.
Si mizeria asta e de-ajuns pentru noi.
Nu e potrivită pentru o fată ca tine.
Acum mă voi da jos din pat. N-ai decât să te uiti.
Pentru mine nu contează.
Mi-e greu să cred
că n-ai mai văzut niciodată un bărbat dezbrăcat.
Nu unul bătrân.
Stiu că nu esti neprihănită,
pentru c-am vorbit cu prietenul ăla al tău,
care stă la Redneck Riviera.
Sunt sigur că nu i-ai admirat inteligenta.
Nu stii nimic despre mine.
Probabil lucrurile se vor schimba, dacă tot vom trăi împreună, nu?
Ne vedem mai târziu. Am rămas fără tigări.
Tigările mele preferate sunt la reduceri.
Mă bucur să te revăd, Purslane.
Ai crescut.
De obicei nu-i asa dobitoc. E supărat din cauza lui Lorraine. Toti suntem.
Are dreptate. Nu pot să stau aici.
Treaba e caraghioasă. Bunica vorbea mereu
despre căsuta pe care o pregătea Lorraine pentru mine,
dar vorbea vinul din ea.
E-n regulă.
- Nu mă surprinde nimic. - Spitalul a trimis lucrurile ei.
Lorraine ar fi vrut să ai tu astea.
Le lua cu ea peste tot.
Adora cărtile astea.
Probabil as putea scăpa de ele în talcioc.
- Să te ajut. - Nu, mă descurc.
Am vrut să ajung la înmormântare. Dar n-am primit mesajul lui.
Fata aia seamănă mult cu Lorraine.
Mi-amintesc când m-ai dus prima dată s-o văd cântând.
Eram prima dată în New Orleans.
Eram vrăjit.
Erai cam naiv.
Luxul ti-a luat ochii.
Mi se părea atât de frumoasă.
Era frumoasă.
Ce mai doriti, băieti?
Ti-a spus cineva vreodată că mirosi ca o pariziană primăvara?
Cel putin o dată pe zi. Mâncati?
Avocatul o poate găsi oricând.
Si ce dacă? Will a spus că putem sta un an.
Vreti să revin?
Stii cât de mortal e mirosul unei pariziene primăvara?
Nu se compară cu o femeie din Louisiana căreia nu-i pasă.
- Omletă cu suncă. Amândoi. - Si brânză rasă, te rog, drăguto.
Nu ti-e rusine deloc.
De ce nu te-ai culcat în pat, iubito?
- Dumnezeule. - M-as fi cuibărit lângă tine.
Mie mi-ar fi convenit.
- Te-as fi tinut în brate. - Nu te mai strădui.
De ce i-ai dat asta?
E o poveste despre inadaptati.
Oameni invizibili. E superbă.
Ai citit-o?
Ai citit vreodată o carte?
Lorraine nu stia că e poetă.
Îmi face plăcere
să stimulez inspiratia cuiva.
Lawson e scriitor. Chiar unul bun.
Serios?
Scrie o carte despre mine.
Fascinant.
"Capitolul 1: M-am trezit, m-am îmbătat, mi s-a rupt filmul.
- "Capitolul 1: M-am trezit..." - Si frumoasă si isteată.
Esti o rusine pentru bogătasi, fetito.
Care este camera mea?
N-am unde să stau si cum spuneati că e dreptul meu...
M-am gândit să rămân aici până vă saturati si plecati.
Noi nu vom pleca. Niciodată!
- Nici să nu te gândesti. - Ar trebui să ia camera lui Lorraine.
- Eu stau aici, dorm cu tine. - Bine.
Esti nebun?
E mai bine asa decât să-si bage nasul si să afle adevărul.
N-o să reziste. O să faci tu tot posibilul.
Oricum te plângi mereu că patul tău e prea rece.
Esti prea slab pentru mine.
- Vă plac mult cărtile? - Majoritatea sunt ale lui Bobby.
- E penajul unui profesor de engleză. - El?
- Profesor? - Da, a fost un profesor bun.
Si tu chiar esti scriitor?
Lui Bobby îi place să creadă că sunt.
Toate cutiile astea sunt ale lui Lorraine, asa că...
Asa că ce?
- Am cunoscut-o bine pe mama ta. - Cât de bine?
Era greu de înteles, dar avea usa inimii deschisă.
Din câte-am auzit, era o usă batantă.
Purslane Hominy Will.
De unde stii cum mă cheamă?
Stiu multe despre tine.
Eu si mama ta suntem prieteni din tinerete.
Am ajutat-o să-ti aleagă numele.
Mama ta credea că esti de aur,
asa că ti-a dat numele după o floare galbenă si porumb.
Tu esti asta:
Frumoasa agurijoară galbenă.
Agurijoara e o buruiană.
Mi-a spus un vecin, când aveam 9 ani si i-am călcat rosiile.
A spus că toti grădinarii urăsc agurijoara.
Da si păpădiile.
Asta nu-i opreste pe copii să-si pună dorintele pe ele.
Agurijoara înfloreste lângă frunză.
Se închide când apune soarele.
Mersi.
La naiba.
Ultima dată când te-am văzut, erai o adolescentă,
Mai e cineva aici, în afară de mine, care nu-si aminteste de mine cu cu Lorraine?
Cânta în barul ăsta când eram de vârsta ta. Era grozavă.
- Îmi pare rău. - N-ai de ce.
Vreau niste fasole, orez si o bere, te rog.
Am auzit că o să stai o vreme cu Bobby si Lawson.
Nu. Voi sta în casa lui Lorraine pe o perioadă nedeterminată.
- În septembrie te duci la scoală? - Nu.
Nu mă duc la scoală. Sunt chelnerită. Ai nevoie de una?
Nu, eu si unchiul Earl suntem de-ajuns.
Ei stiu că nu te duci la scoală?
Îi impresionează la fel de mult cu a rămâne fără votcă si tigări.
Ea e Pursey, fiica lui Lorraine. O să stea o vreme cu noi.
Vino aici.
- Esti foarte frumoasă. - Multumesc.
Simte-te ca acasă, dragă.
Eu sunt Ruthie. Prietenul meu, Ray.
Ai 26 de ani.
Relaxează-te si tu. Bea o bere.
Ai găsit ceva?
Am completat niste cereri.
O lăsati pe această tânără proaspătă să stea cu voi?
E proaspătă, într-adevăr.
Mi-amintesc de vremea când aveati câte una în fiecare seară.
Care din voi sforăie ca trenul?
Bobby. Dacă doarme pe spate, trebuie să-l întorci.
Am văzut un reportaj pe postul medical, că poti scăpa oamenii de sforăit
dacă le tai gâtul.
Cred că am o poveste pentru voi.
Liniste. Bobby ne va spune o poveste.
Când eram tânăr eram mereu în compania băietilor mai mari.
Era într-o vară, pe când aveam 10 sau 11 ani.
Si făceam ceea ce fac toti băietii din Alabama.
Mergeam la pescuit,
jucam mingea, înotam si ne băteam.
Dar pe lângă aceste activităti, proprii unei copilării inocente,
a mea includea multe discutii
despre ceva minunat de derutant, pe nume păsărică.
Nu eram prea sigur despre ce e vorba, dar stiam că e ceva magic si special,
din cauza felului cum se vorbea despre ea.
Mereu în soaptă.
Mergeam pe câmp, spunându-mi în gând: "Păsărică".
Într-o zi ne jucam cu mingea pe un câmp cu salvie.
În fată era Leroy Tuberville.
Leroy era un delicvent voinic. Avea 12 ani.
Avea deja umerii lati si degetele pătate de tutun.
Leroy s-a asezat la baza a treia, s-a scotocit în buzunare
si a scos ceva. A început s-o arunce în sus.
L-am privit jucându-se linistit
cu misterioasa sa bijuterie.
N-am mai suportat. A trebuit să-l întreb.
"Ce ai acolo, Leroy?"
Si toată lumea a tăcut.
Leroy s-a uitat la mine, cu zâmbetul lui misterios
si a spus: "E o bucată de păsărică, Long. A mea."
M-am înrosit la fată, am început să respir mai repede.
El stătea acolo, cu o bucătică de fată, pe care o arunca în aer.
Si l-am privit, simtind că l-am văzut pe Dumnezeu pentru prima dată.
Si mi-o doream pentru mine.
Dar Leroy si-a băgat comoara între dinti
a sărit pe bicicletă, rânjind spre mine si a luat-o din loc,
lăsându-ne într-un nor de praf si dorinte.
În acea negură de suferintă, la 10 ani,
mi-am dedicat tot restul vietii
găsirii acelei bucătele proprii de dragoste si minunătie,
pe care s-o port cu mine pentru eternitate.
Gata. Asta a fost tot. Mă duc acasă.
În Florida?
Fii atentă.
"Nu putem rupe nici o pagină a vietii noastre
dar putem pune pe foc toată cartea."
George Sand.
Credeam că o să fie mai greu.
Nu mi se pare cinstit s-o mintim.
La ce i-ar trebui locul ăsta unei adolescente stricate?
Chiar ea a spus că e mizerabilă. Mai bine fără.
Când vei vinde cartea aia, lucrurile se vor schimba.
Se vor schimba?
Vom merge la Paris, vom bea Latour din '61,
vom scrie poezie proastă. Totul va fi perfect.
"Murim o singură dată, dar pentru foarte multă vreme."
Moliere.
A venit, iubito.
De data asta, voi avea mai multă grijă de ea.
Pe mâine, iubito.
Mama ta venea mereu aici.
De ce vorbesti asa mult de ea?
Probabil pentru că mi-e dor de ea.
Erai îndrăgostit de ea?
Toti am iubit-o.
- Stia să se înteleagă cu oamenii. - Nu cred.
În noaptea dinainte să moară bunica ta,
m-a avertizat că Lorraine va fi întotdeauna egoistă.
Si mi-a spus despre tatăl meu.
Ti-a spus?
Un saxofonist din Memphis.
O aventură de-o noapte.
Cred că bunica mi-a dat de înteles că, fără ea, voi rămâne singură.
A avut dreptate.
După moartea ei, Lorraine nu prea m-a căutat.
Nici n-am avut ocazia s-o aud cântând.
Mama ta te-a iubit, să stii. Ai însemnat totul pentru ea.
Obisnuia să stea aici, unde stai tu.
Scria mereu.
Poreclise pomul ăsta Copacul vietii.
Foarte banal.
- Nu folosesti aparatul care trebuie. - Poftim?
Ca să te sinucizi, trebuie să folosesti cuptorul.
Dumnezeule, fetito. Te-ai trezit plină de avânt.
- Vino să vezi ce-a făcut Pursey. - Nu mai zbiera.
- Pot să văd ce n-a făcut: n-a plecat. - Nu va pleca.
Vă stă foarte bine.
Bună dimineata si vouă.
Am auzit că nu te duci la scoală. Ai sărit o clasă?
Mai multe. A 10-a, a 11-a si a 12-a. Te deranjează?
Trăim sub acelasi acoperis cu o ratată nenorocită.
Cine se-aseamănă, se-adună. Cel putin eu mă întretin singură.
Atâta vreme cât nu lâncezesti pe-aici,
să-i tulburi concentrarea lui Lawson, nu-mi pasă ce faci.
Ai treabă de făcut.
Trebuie să te iei întruna de ea?
Vrei să rămână aici? Asta vrei?
Te-ai gândit că dacă o vom ajuta să se pună pe picioare, va pleca singură?
Cum s-o ajutăm?
Vrei s-o ajuti să-si scoată pantalonii. Asta vrei.
- Las-o baltă, bine? - Bine.
O vară în New Orleans se îneacă într-o neclintire densă, umedă.
Omule, hai să jucăm rummy.
- Nu vezi că facem ceva? - La naiba cu tine.
Casa lui Lorraine se micsora cu fiecare zi, peretii apropiindu-se mereu.
Opreste muzica aia! Nu vezi că lucrează?
Cât ai de gând să stai aici, să ne fumezi banii nostri?
Lawson a spus că nu-l deranjează.
Tigările lui Lawson sunt rosii. Ale mele sunt verzi.
N-ai voie să fumezi din cele verzi. Sunt ale lui Bobby.
Ce posircă bei? Doamne, pute groaznic.
Bere cu suc de rosii.
Micul dejun al campionilor.
Mai degrabă un campion ratat.
Fetito, să stii că m-am săturat de atitudinea ta mizerabilă.
Fie că-ti place sau nu, eu sunt bărbatul în casa asta,
asa că mă vei respecta!
Am avut destulă răbdare, din respect pentru Lorraine,
dar nu vei mai zace în continuare pe aici,
ca un parazit beneficiind de generozitatea noastră.
Trebuie să muncesti, ca si cum vei trăi până la 100 de ani
si să te rogi, ca si cum vei muri mâine.
- Ce-ai spus? - Ben Franklin a spus-o.
Probabil însemna ceva, spusă de el.
Stii foarte bine că-mi caut de lucru.
Tu ce faci? În afară de a sta si a vorbi despre ce geniu ai fost?
Sunt un profesor, un trubadur, un poet.
Nu e treaba ta cum trăim.
- Trebuie să aduci partea ta. - Partea mea?
Deja trăiti în casa mea pe gratis.
- Ar trebui să fiti recunoscători... - E casa noastră!
Poate preferi să faci rost de bani, aducând niste prieteni acasă.
N-a făcut si Lorraine la fel? Majoritatea drogatilor o fac.
La naiba!
N-ai nici un pic de respect pentru morti?
Era mama ta, Pursey.
Pe de altă parte,
stim cu totii că nu esti un înger neprihănit,
nu-i asa, micută Purslane?
Ai fost vreodată cu doi bărbati în acelasi timp?
Asta ne-ar aduce multi bani de tigări în casa noastră.
Du-te naibii!
Tu esti bărbatul în casă? Tu esti adultul?
Eu sunt doar o fată. Nu pricepi asta?
M-am săturat de atitudinea ta fată de Lorraine.
Vrei să mă înveti ce înseamnă respect? Pe tine cine te respectă?
Sotia, îndeajuns de inteligentă să scape de tine
sau copiii pe care nu-i vezi niciodată?
Nu ti-am spus eu despre ea?
Dumnezeule!
Stiu ce credeti toti despre mine.
- Scoala mi s-a părut pierdere de vreme. - Nu este asa.
Stiu. Nu sunt o pustoaică idioată.
Vreau să fiu normală. Nu asa e viata mea.
Cum e viata ta? Ce vrei?
Dacă as putea face orice?
Îmi promiti să nu râzi?
Nu stiu dacă-ti pot promite.
Mă gândeam să lucrez într-un spital sau asa ceva,
un tehnician radiolog sau asa ceva.
Bine.
- Pot să întreb de ce? - Nu stiu.
Îmi place cum arată oasele la negatoscop.
Parcă ar fi niste portrete, pe interior.
Stiu că sună stupid.
Nu, nu e stupid.
Alo?
Alo? E cineva acolo?
- Scuze. - E-n regulă.
Uit mereu că e o femeie în casă.
A dat vreun semn de viată?
Pursey, trebuie să-ti spun ceva.
Esti îngrijorat pentru el?
Ce faci astăzi?
M-am gândit să mă duc la Quarter,
să caut o slujbă. Acolo n-am încercat încă.
Ai nevoie de un ghid?
- Sunati-ne săptămâna viitoare. - Bine, multumesc.
Cum a fost?
Poate, dar numai jumătate de normă.
Nu ai chirie de plătit. Nu trebuie să lucrezi normă întreagă.
Am nevoie să scap de Bobby cu normă întreagă. Chiar peste program.
Poate te-as putea ajuta să ajungi la portretele alea de oase.
Ti-ai putea lua bacalaureatul.
Sigur că da. Pe urmă mă duc la Harvard.
Poate.
Stii că mănânci foarte urât?
Tu bei prea mult.
Bine.
Îmi dai voie să-ti citesc cartea?
- Nu prea cred. - De ce nu?
- Cam tot ce scriu arunc. - De când scrii la ea?
De prea mult timp, dar nu îndeajuns.
- Ai absolvit colegiul? - Da.
Cu privilegiul de a deveni asistentul universitar al lui Bobby Long.
De ce ati plecat de la scoala aia?
E complicat. Au fost mai multe motive.
Spune-mi unul.
S-au întâmplat multe în scurt timp
si New Orleans, toate astea,
păreau destul de romantice la acea vreme.
Este?
Este romantic?
Are momentele sale.
M-ai ajuta într-adevăr să-mi iau bacalaureatul?
Da, cu sigurantă.
- De ce? - De ce nu?
Oricum n-am altceva de făcut.
Ai renunta să mai bei atât de mult?
De ce?
De ce nu? Oricum n-ai altceva de făcut.
Bine.
Unde este nenorocitul ăla?
Probabil prin vreun bar pe undeva, plângându-se cât este de neînteles.
Ai ceva mai bun de făcut decât să-ti pierzi o zi pentru Bobby Long.
N-a făcut-o. A fost o zi frumoasă, nu?
Da.
Haide, dragă, să mergem acasă.
Ne vedem acasă.
Cred că e mare înghesuială la voi, în doar două camere.
Iubitel, cum rămâne cu munca ta? Nu ai intimitate acolo.
Ai putea sta la mine.
Îmi promiti să te gândesti la asta?
M-am întors.
Nu vă bucurati să mă vedeti?
- Nu. - Puteai să dai un telefon.
Atunci întrebati-mă. Spuneti:
"Bobby, ce mi-ai adus?"
Biloxi?
Un joc de pocher sau suporturi de fise?
- Unde e masina mea? - Am vândut-o.
Pursey, pune niste muzică. Trebuie să sărbătorim.
- Ce-ai făcut? - N-avem nevoie de masină.
Ăsta e whisky de malt. De când n-ai mai băut asa ceva?
- Cât ai luat pe ea? - 300 $.
Mi-ai vândut masina pe 300 $?
Ti-ai pierdut mintile?
Să nu dai.
Nu uita că am fata zdrobită.
Nu mai aveam bani.
Pentru că cecul tău e aici.
Si mai e si asta. De la avocat. Trebuie să-i spui.
Am asteptat să te întorci... Ce naiba faci?
Acordă-mi cinci minute, după care poti face ce crezi de cuviintă.
Ce frumos ai schimbat aici.
As fi spart de mult televizorul dacă stiam că te apuci de Steinbeck.
Am ceva să vă spun.
Haide, stai jos.
Hai, omule, stai...
Vrei să nu mai plângi după rabla aia si să stai jos?
Stau în picioare.
Bine, închideti ochii.
- Închide ochii. - Nu închid ochii.
Haide, Lawson.
Bine.
Acum poti să-i deschizi, dragă.
Din partea unui profesor amabil,
a cărui inimă a bătut putin pentru Bobby Long.
"Se adevereste prin prezenta că Purslane Hominy Will
a absolvit cu succes clasa a 11-a
si este recomandată pentru clasa a 12-a."
"De ce suntem pe Pământ, dacă nu pentru a ne dezvolta?"
Robert Browning.
Este cu sigurantă un poet de rând.
Asta e în loc de scuze
sau vrei să întreci oferta lui de a mă ajuta cu bacalaureatul?
Mintile strălucitoare gândesc la fel.
Haide, omule. Trebuie să aleagă o limbă.
- Nu vrei să vorbesti franceză? - Nu fi idiot.
Stii că nu se poate apuca de franceză în ultimul an.
Bine.
Avem Literatură engleză, Istoria Europei, Geografie, Psihologie.
Mai avem nevoie de una.
- Optez pentru Evaluarea artei. - Muzică.
- I-ar plăcea muzica. - Nu mă duc.
Dar e totul aranjat.
Stii câte sfori a trebuit să trag pentru tine?
Pentru mine? Vrei s-o cred? Tie ce-ti iese la faza asta?
În primul rând, te scot din casă.
- Mi-am imaginat eu. - Ascultă-mă.
Nu de mult mi-ai spus ceva care m-a pus pe gânduri.
Ai spus: "Sunt doar o fată".
Poate mi s-a tăbăcit pielea, dar tu esti doar o fată.
Nu te compari cu studentii pe care i-am avut acum câtiva ani.
Si probabil că noi îti părem oribili,
dar tot avem ceva de oferit. Trebuie s-o facem.
Si oricum, cred că i-o datorăm mamei tale.
Si oricât de greu ti-ar fi să crezi
si noi am fost niste copii inocenti.
Esti un cabotin nerusinat.
Ce te face să crezi că sunt în stare?
Pentru că îl cunoastem pe Dumnezeu si el ne cunoaste pe noi.
El si cu Lorraine te-au adus aici cu un scop.
Scoala începe peste o lună.
Poti să ne acorzi o sansă. Ar putea fi distractiv.
"Distractiv" e cam exagerat, nu crezi?
Ascultă, e unul dintre cântecele mamei tale.
E frumos.
Ar fi foarte mândră de tine.
Ce părere ai de fata mea?
Vezi osul ăsta? E fracturat.
Dar poti să-l misti.
Cum s-a întâmplat?
"Nu te lupta cinstit cu un străin". Arthur Miller.
A fost o bătaie? Ai pierdut?
Am pierdut mai mult decât o bătaie.
În opinia dv, domnisoară, îmi strică imaginea?
Cred că sunteti frumos.
Ce dulce sunteti.
Aveti relatii sexuale?
- Dr Ruth, să mergem. - E-n regulă s-o faceti.
Sexul este frumos.
Nu uitati să fiti tandri unul cu celălalt.
Rămâneti tineri cât mai mult. Tineretea zboară. Fiti tandri.
Să începem cu memorarea.
Eu zic să folosim metoda socratică.
Cine este Platon si cine este Socrate
dintre noi doi? Pentru că eu nu mă mai bag.
Tu esti Socrate, bineînteles.
- Tu esti Profesorul. - Bineînteles că eu sunt.
Mi-as dori să tăceti din gură
pentru că dacă o tineti tot asa, nu voi învăta nimic.
Fetito, engleza ta lasă mult de dorit.
Purslane Hominy, în picioare.
De ce nu pot învăta în pat? E foarte cald si scaunul ăsta e incomod.
Nu trebuie să fie comod. Îti adoarme creierul. În picioare.
- Ai obiceiuri proaste. - Tu vorbesti de obiceiuri proaste?
Nu te pune cu Profesorul, bine?
Spune-mi ce rol a avut Nebraska în literatura americană?
- N-ar trebui să învăt capitalele? - Rahat. Înveti ce e important.
- Nu mai tergiversa. - Asta ce vrea să însemne?
Nu am un cartonas cu "a tergiversa".
Esti incorigibilă.
"A tergiversa.
"A-ti târî fundul într-un mod atât de jalnic,
încât să-ti asiguri în viată un loc de ratat".
Pe cine faci ratat?
- La naiba. - Dă-i drumul.
Bine, Nebraska.
Statul natal al Willei Cather, una dintre primele noastre mari scriitoare.
Sau trecem în est, la Missouri, unde Mark Twain,
alias Samuel Clemens, s-a născut, sau în sud, în Kansas,
unde William Burroughs si-a petrecut ultimii ani din viată?
- Termină! - Hei, omule...
Nu cred că se predă Burroughs la o scoală catolică.
Ar trebui să se predea.
De ce nu-i torni bătrânului tău prieten ceva de băut?
- Nu mai avem suc. - Ce e în paharul ăla?
Nu miroase.
Pune niste votcă în el.
- Dă-i drumul. - Trebuie să ne lăsăm.
I-am promis lui Pursey, dacă învată. Nu suntem buni de nimic.
Si tu când te-ai lăsat?
Acum nouăsprezece ore, când dădea testul.
- Ai dormit? - Nu.
Nici ea, nici noi nu trebuie să ne grăbim,
asa că dacă vrei să te lasi, ia-o mai usor.
Ai încredere în mine.
Îndepărtând sticla, îndepărtezi spiritul.
Ce faceti aici?
M-am gândit să-l las pe Lawson singur.
Să ia el dormitorul. Vino, stai jos.
Arăti foarte bine azi, Purslane.
Nimeni nu-mi spune asa, decât bunica mea, dar multumesc.
Stii cum s-ajungi acolo?
Stiu unde este, asa că mai bine plec.
Ai emotii?
Nu.
Da.
Vrei să vin cu tine cu tramvaiul?
Nu, mă descurc.
Stiu că te vei descurca.
Si noi vom fi aici, când te vei întoarce de la scoală,
să te ajutăm cu temele.
Chiar trăiti într-un univers paralel.
Eu si "teme", în aceeasi propozitie.
În curând vei fi tu si "târziu" în aceeasi propozitie.
Crezi că vine direct acasă?
Unde s-ar putea duce o adolescentă, dacă nu direct acasă,
la cei doi colegi de cameră cu care se distrează?
Nu e usor de suportat. Mă torturează cu muzica aia.
Ar trebui să învete că merită ascultat doar ce e pe plăci de vinil.
Copiii mei stiau asta.
Eu i-am învătat. Am fost tatăl lor.
Încă mai esti.
Într-o buna zi vor întelege, atunci când vei termina acea carte.
Într-o zi vor întelege, când vei termina cartea aia.
N-am putea face altceva?
- Ca de exemplu? - Habar n-am.
- Am putea merge la pescuit. - Tu nu pescuiesti.
Poate ar trebui să m-apuc
de ceva.
Poate ar trebui să te-apuci să lucrezi la cartea ta nenorocită.
Nu stiu încă sfârsitul povestii.
Sah mat. Hai să plecăm de-aici. Mă deprimi.
Stii, vroiam să spun ceva
despre viată, pentru că o viată neanalizată
- este o viată... -... care nu merită trăită.
S-a întors Purslane, protejata noastră.
Povesteste-ne tot.
Dragă, de ce-ai plecat mai devreme de la scoală?
Nu e de mine.
Vă sunt recunoscătoare pentru tot, dar acolo nu mă întorc.
Poftim?
Am nevoie de o slujbă.
- Poti lucra aici în weekend-uri. - Serios?
- Doar dacă te duci la scoală. - Ai fost tare, Earl.
Toamna vine încet în New Orleans.
Iarba se încăpătânează să rămână verde,
dar căldura este potolită.
Pursey a început să se descurce la scoală.
Era mirată. Noi nu eram.
Iarna a venit înainte să ne dăm seama că zilele se scurtau.
Într-un fel, vinul a început să rămână de pe o zi pe alta
si era mai mult decât era nevoie.
Cineva ar fi trebuit să le spună francezilor că în Louisiana e iarnă.
Am fi putut compensa scăparea lor
cu acea nouă inventie numită încălzire centrală.
- Pursey, unde ai pus votca? - Mi-ai spus s-o ascund.
Da, dar unde ai ascuns-o?
Nu am voie să-ti spun.
Cu nimic altceva nu mă asculti. Unde este?
Lawson, Bobby iar încearcă să mă facă să-i spun unde e votca.
- E Crăciunul. - E sub scările din spate.
Puteam să jur că era rândul tău la spălat rufe.
Nu uita să folosesti balsamul.
Dar nu esti virgină, nu?
Unii oameni ar spune că esti un bosorog libidinos
pentru hărtuirea asta sexuală.
Cred că termenul e "bosorog scârbos", nu "bosorog libidinos".
Iar tu esti tânără, un boboc în floare.
Lasă-mă să trăiesc prin tine. Nu esti virgină, nu?
- Tu esti? - Am copii.
De ce nu-i vizitezi niciodată?
Bună întrebare. Dar nu mi-ai răspuns.
Încerc să am o conversatie serioasă.
Adevărul e că mi-as dori să-i văd. Mi-e tare dor de ei.
Cred că dacă cineva ar dori să-si vadă copiii,
ar putea s-o facă, dacă le-ar păsa într-adevăr.
Dar tu?
Ti-amintesti de mama ta când locuiati împreună?
Nu tocmai.
Pe vremuri încercam să mi-o amintesc.
Să-mi amintesc orice despre ea.
Vocea, mirosul ei, orice.
Mă gândeam foarte intens, tânjeam după amintiri.
Si apoi am început să le inventez.
Cum se farda si vorbea cu mine în oglindă
sau mă prefăceam că-mi gătea cascaval pane.
Aveam multe amintiri inventate.
Preferata mea era aia în care mă lua cu ea la spectacole
si eu stăteam în culise cu un bărbat drăgut,
care mi-ar fi adus câte sucuri Shirley Temples as fi vrut.
Am inventat atâtea amintiri,
încât am început să cred că erau reale.
Dar ea n-a venit niciodată după mine, asa că am uitat.
Întelegi...
am încetat să mă mai prefac.
- E un pom adevărat? - De unde l-ai luat?
A căzut dintr-un camion.
- Pe naiba. - Bine, era poate un Volvo.
Ar trebui să-l punem în fată, să-l vadă toată lumea.
Sigur.
Lawson, unde sunt rufele?
La naiba.
"Mi-amintesc ziua în care am avansat de la protejat la confident.
Niciodată n-a intentionat să-mi împărtăsească secretele lui.
Se hrănea din propriul său mister.
Dar în momentul în care a fost descoperit primul,
n-a trecut mult până n-am mai avut secrete între noi.
Pe treptele bibliotecii i-am observat prima dată
uniforma lui, o cămasă proaspăt spălată,
de culoarea Pastelui si pălăria aia nenorocită.
Se plimba prin campus cu un scop.
Totul la Tommy spunea că e pregătit."
- Eu sunt Tommy, ca să întelegi. - Era clar că esti tu.
"Tocmai trecea pe lângă mine.
Am spus: "Frumoasă pălărie",
provocându-i zâmbetul său binecunoscut.
Acelasi zâmbet cu care răsplătea orice femeie care-i atrăgea atentia.
Zâmbetul ce tinea loc de răspuns la toate întrebările nedorite.
Sau zâmbetul destinat copilului său,
de câte ori îsi întindea o mânută către el."
Drăgut.
- Dar nu pare o propozitie bună. - Cred că nici una nu este.
De-aia atârnă în pomul de Crăciun.
Nu, dar de obicei nu este...
"Tommy a început să urce treptele, câte două odată, strigând: "La naiba,
de nu este următorul mare fiu al Sudului.
Era unul din sutele care veneau de două ori pe săptămână
să fie uimiti de Profesor, fiecare curs meritând aplauze.
Tommy, în fata amfiteatrului, fluturându-si amplu mâinile,
de parcă stăpânind un lasou imaginar."
- Eu prefer "lat". Cred că... - Eu prefer "lasou".
Acum câtiva ani, ai fi avut încredere în părerea mea.
Acum câtiva ani, mi-era mai usor s-o fac.
Vă multumesc, tuturor. Crăciun fericit.
Nimeni nu poate dansa Alabama asa bine ca Bobby Long,
dar dulceata asta se miscă bine.
- De ce nu esti mereu asa dulce? - Cu ce m-as alege?
Cu o bucurie bură, nealterată.
- Tine-ti privirile pofticioase acasă. - Poftim?
Nu-i place de mine. Îl preferă pe Lawson.
Nu-i asa că-l preferi pe Lawson?
Esti beat.
Să stii că ai dreptate.
Dar nu-i problemă, pentru că Lawson ne va duce acasă.
În seara asta e al meu.
Le-ai spus vestile?
Ne-am gândit că după sărbători
s-ar putea muta cu mine, să poată să lucreze.
Ne-am gândit la asta.
Lawson nu te iubeste.
Bobby, nu cred că e treaba ta.
L-am văzut cu o femeie de care nu se mai satură.
O femeie care s-a strecurat în fiecare moleculă a fiintei lui,
care i-a stors toate gândurile
si l-a transformat într-o creatură a devotiunii si obsesiei.
Port pe fată cicatricile acelei iubiri.
Nu i-ai spus?
I-ai explicat diferenta dintre iubirea adevărată
si un pat cald, în care mai trece timpul?
Calmează-te. Nu te lua după ea. N-am spus că plec nicăieri.
Eu doar spun adevărul.
Femeia merită să afle adevărul.
Iar tu esti liber să faci ce vrei.
Serios?
Chiar sunt liber?
Vreau să spun ceva cu această ocazie,
în care sărbătorim dragostea si prietenia noastră.
"Prietene, dusman te numesc
Tu, cel cu hotărârea gresită
Tu, prietene, cu aer învingător
Care m-ai mintit când ai privit Cu vulgaritate secretul meu cel intim
Care mi-ai strivit inima cu ciocanul tău
Pe care-l iubesc atât pentru defecte
Cât si pentru calităti
Prietenul meu e inamicul pe marginea prăpastiei
Cu capul în nori negurosi"
Bravo, amice.
Acum de ce nu spui ce gândesti cu-adevărat?
Fiecare cuvânt pe care-l rostesti trebuie să fie o replică
sau trebuie să fii oricine altcineva decât cel ce esti într-adevăr?
Vrei să-mi spui că te-am dezamăgit?
Poate că si tu m-ai dezamăgit.
Nu eu am cerut să-ti scriu cartea ta nenorocită.
Izbăvirea ta este penitenta mea, nu?
N-am plătit îndeajuns?
Nouă ani nenorociti.
Îmi pare rău, bine?
Îmi pare foarte rău.
Era Dylan Thomas.
Celorlalti în afară de tine
Era simplu.
Noapte bună, Bobby.
La naiba.
Te simti bine? Pot să intru?
De data asta te-ai întrecut pe tine.
Lawson mă va părăsi.
Am stiut-o dintotdeauna.
O merit.
Voi muri singur.
Nu te va părăsi.
- Ba da. - Ba nu.
Va fi întotdeauna lângă tine.
Mi-a tăiat povestea si a atârnat-o în pomul de Crăciun.
Am făcut pe mine.
Hai în pat. Haide.
Dumnezeule.
Este îngrozitor de frig.
Cum se simte?
- A urinat sânge. - La naiba.
Stiam că nu e el în seara asta.
Îi e frică de doctori.
Probabil are vreo infectie. Nu e mare lucru.
- O să te muti? - Nu.
O iubesti?
Nu.
E foarte drăgută.
Da, asa este.
Îti faci griji pentru el?
Ce s-a întâmplat, Lawson?
Când l-am cunoscut pe Bobby, era mai măret decât însăsi viata.
Am făcut absolut tot ce a vrut,
dar tot el era cel cu sotie si copiii perfecti.
Studentii îl adorau. Colegii îl urau.
Femeile îl doreau.
M-a convins atât de tare că mă asteaptă un destin măret,
încât m-am îndrăgostit putin de mine însumi.
Eram împreună peste tot.
Era o femeie cu care vroiam să mă însor.
Prietena ei s-a îndrăgostit de Bobby.
A început să petreacă mai mult timp cu noi decât acasă.
Într-o seară, mezinul lui avea meci de baseball.
Erau două meciuri unul după altul.
L-am convins să bem ceva cu fetele înainte.
I-am spus că merg mai târziu cu el la meci.
Spunea întruna că trebuie să plece.
De la un pahar s-au făcut două, pe urmă trei.
Si pe urmă,
un idiot, nepotul decanului,
a intrat si a anuntat
că se culca cu prietena mea
si că toată lumea stie, în afară de mine.
M-am dus după el.
A tras un pumn.
Bobby s-a băgat între noi
si tipul i-a spart fata lui Bobby.
Bobby a înnebunit. L-a bătut măr pe pusti.
Se făcuse foarte târziu.
Stiam că Ben astepta.
Când am ajuns acolo, el plecase.
Toată lumea plecase.
Nu trebuia să-l fi lăsat singur.
Era doar un copil si era întuneric afară.
Multi oameni
care se grăbeau pe sosea.
Soferul nu l-a putut vedea.
Era foarte mititel.
Si îsi diviniza tatăl.
Juliette i-a spus lui Bobby să plece si să nu se mai întoarcă niciodată.
Avea nevoie de un sot mai bun.
Asa a spus ea.
Si ati venit aici?
Părea un loc potrivit pentru scris. E foarte departe...
Sunt universităti bune.
Bobby o putea lua de la capăt.
Mă gândeam că ar trebui să-i fiu alături.
Dacă în seara aia nu eram eu,
lucrurile ar fi putut fi altfel.
De fapt nu stiu ce s-a întâmplat.
Citim prea multe cărti.
E ceva cu orasul ăsta.
Asta e tot.
Ar trebui să te culci.
Ti-am adus micul dejun la pat.
Multumesc, doamnă.
A dat vreun semn de viată?
Nu. Ar trebui să-l trezim?
Îmi dai cămasa, te rog?
Multumesc.
Drăgută pălărie.
Scoală-te, bătrâne. Am auzit că trebuie să mergi la doctor.
Dă aia la o parte.
Ce-ti pasă tie? Oricum o toci mărunt.
Nu vreau să-mi contaminezi cartea cu gonoree.
Mi-a fost poftă să citesc ceva plăcut despre mine.
Ai găsit ceva?
Nu prea.
N-am vrut să-ti stric relatia cu Georgiana.
N-am vorbit serios.
Dumnezeule.
Noaptea trecută e în ceată. Nu stiu ce s-a spus.
Nu vreau să-mi amintesc.
- Haide. - Cadouri. Ura!
Crăciun fericit!
În seara aia, casa a fost a tuturor.
Stiam amândoi că trebuie să-i spunem adevărul,
dar fiecare zi părea nepotrivită.
Ziua de Crăciun e la fel de potrivită să crezi în povesti ca oricare alta.
Noaptea aia ne-a amintit mie si lui Bobby de vremuri din viata noastră
pe care vroiam să le uităm, până să apară ea.
Era plăcut să ne amintim, măcar pentru o vreme.
Sunt ghiftuit.
- Si eu. - Si eu.
Mi-as dori să ningă.
- Si eu. - Si eu.
Dar ador ploaia.
- Si eu. - Si eu.
Haide, omule. Trebuie să te usurezi la un moment dat.
Nu pot s-o fac dacă stai cu ochii pe mine.
Te-am văzut de mii de ori.
Dintr-o dată sunt timid, bine?
Usurează-te odată!
Probabil nu e nimic, omule.
Oricum am trăit destul.
Doamne, ce frig e.
E limpede.
Pe naiba. Nu mă minti.
Era rozaliu. Nu merg la doctor.
Mai ai vreo poveste care a scăpat din foc si foarfecă?
Examenul final la Engleză. Trebuie să scriu ceva
si să citesc în fata clasei si nu scapă nimeni.
- La naiba! - Văd că te descurci bine la engleză.
Mă descurc la citit, dar nu sunt scriitoare.
- Cu ce naiba esti îmbrăcat? - Ce-ti pasă?
E al lui Lorraine. Lasi praful să se adune pe lucruri.
Preferi să îngheti, decât să-i porti lucrurile.
Halatul ăsta si cea care l-a purtat
valorează mai mult decât o sută de oameni care nu-i apreciază.
E vreo problemă?
- Ai de gând să-i spui? - Ce?
Trebuie să-l ducem la doctor. Încă mai urinează sânge.
Si amână de săptămâni să meargă.
Bine.
Sper că nu porti chilotii ăia de damă.
Bineînteles că da. Îmi poartă noroc.
Oricum mi-i vor da jos si-mi vor pune un halat din ăla fără spate.
Toată lumea o să-mi vadă cocoselul.
Exact. Toată lumea vrea să-ti vadă cocoselul.
Si fundul.
Să mergem.
Ce ti-am spus eu? N-am decât o sfoară peste fund.
Unde-i Bobby? I-am făcut tocana lui preferată de cârnati.
L-au retinut, să-i mai facă niste analize.
- Se simte bine? - Ei asa zic.
Vor să se uite la călcâiul lui, să fie siguri.
Atunci poate vrei s-o inviti pe Georgiana la cină.
Cred că lucrează. E vreo ocazie de care nu stiu?
Am o întâlnire.
Serios? Asta da, noutate.
M-am gândit c-a sosit vremea să-mi trăiesc viata.
Mă bucur s-aud asta.
- E o rochie nouă? - Da.
Mă rog, asa ceva.
Bobby are dreptate. N-are rost să las praful să se adune pe hainele Lorrainei.
Era foarte mititică. M-am chinuit să-i trag fermoarul.
Ai grijă să rămână tras.
Sunt mare, Lawson. Deja de ceva vreme.
Aia e o cerere pentru testul de aptitudine?
Da. Mi-a dat-o consilierul profesional. Mă gândeam s-o arunc.
Poftim?
Dacă ea crede că te califici pentru colegiu, te duci la colegiu.
- Colegiul costă bani. - Există programe de burse.
Ar trebui să plec.
E posibil.
- Trebuie să plec. - Nu vine să te ia?
Nu. Ne întâlnim undeva.
Nu poti veni pe jos singură de la tramvai.
- Sună-mă la Ray si Ruthie si am să... - Nu, găsesc eu cu ce să vin.
Oricum ar trebui să mai stai cu Georgiana.
N-ai mai rămas la ea de la Crăciun.
Spuneai că vrei să vezi mai mult din muzicalul de New Orleans.
M-am gândit că e un loc unde poti începe.
- Îl cunosc. - Serios?
Dulceată, ce cauti aici?
M-a adus prietenul meu, Sean. Sean, el e Junior.
E o onoare să te cunosc. Te-am văzut cântând.
Esti grozav, amice. Serios.
Cum de n-am stiut că esti asa un saxofonist bun?
Nu prea mai cânt.
Nu mai am...
Nu mă mai ajută plămânii.
- Ce face Bobby? - Mai bine decât tine.
- Iar stai? - Tiny, vreau să cunosti pe cineva.
Nu poate fi dulceata aia de fată, Purslane.
- Nu-ti amintesti de mine? - Nu, îmi pare rău.
Pe vremea când mama ta cânta aici, obisnuia să te pună pe scaunul de colo.
Era atât de dulce!
Treaba mea era să nu rămâi fără Shirley Temple.
Îti amintesti de asta?
Cu Junior. Pe vremea aia cânta si el cu Lorraine.
Erai si tu în trupă, nu?
Ea si cu Junior erau cei mai tari, când nu se certau.
Micuta Purslane.
Să mai vii să-l mai vezi pe bătrânul Tiny, bine?
Si Shirley Temple e din partea casei.
Ne vedem mai târziu.
Chiar ai cântat în trupa Lorrainei?
Bineînteles.
Toată lumea cânta cu ea pe vremea aia. Asa se obisnuia.
Lorraine si cu mine
am fost foarte apropiati o vreme.
Mi-amintesc când a purtat ultima dată rochia aia.
Si tie îti stă la fel de bine în ea.
Trebuie să plec.
Mă bucur c-ai venit, iubito.
De ce nu mi-ai spus că mama ta a fost cântăreată? Grozav.
Nu stiu. S-a întâmplat demult.
Vrei să bei ceva? Eu vreau.
Esti nerăbdător să pleci acasă?
Numai dacă tu si Purslane nu mă mai vreti.
În sfârsit, s-a prins.
- Care-i verdictul? - Am o infectie la rinichi.
Mi-au dat niste medicamente.
Au spus că trebuie să mă las de băut.
Si călcâiul?
E doar o ciupercă. Am un unguent.
Esti un om norocos. O să te faci bine.
Bineînteles. Dar dacă nu m-as fi făcut bine?
Ce vrei să spui?
Te-am văzut cu Purslane în seara de Crăciun.
- Te culci cu ea, Lawson? - Nu. Ce-ti veni?
Pentru că înfloreste pe zi ce trece.
Pentru că e o femeie tânără.
E îndrăgostită si stim amândoi ce efecte are asta.
- E un copil, Bobby. - Are 18 ani.
Sotia mea avea 18 ani când am cunoscut-o.
A fost dragoste la prima vedere.
Nu s-a întâmplat nimic. În seara aia,
lucrurile au scăpat putin de sub control
si cred că s-a speriat putin.
Se simtea singură si îi era frig.
Eu cred că nu era singura.
Nu uita, e fiica Lorrainei.
- Esti gelos. - Bineînteles.
Nu valorez atât de mult.
Să stii că nu.
Iarna nu se simte niciodată prea bine la New Orleans.
Un musafir nepoftit care rămâne destul de mult
cât să ne amintească ce avem de pierdut
si ne părăseste la timp, să putem uita din nou.
A venit primăvara si noi suntem tot aici.
Ce-ar fi să luăm o sticlă de vin
si să mergem la râu, ca pe vremuri? Ce zici de asta?
Ti-amintesti de fata aia care făcea nudism?
- Cum o chema? - Nu stiu.
A renăscut acum.
Crezi că în Rai vom locui tot împreună?
Dacă ajungem în Rai, toată lumea va fi acolo
si voi putea să-mi aleg corupătorii preferati:
Byron, de Sade, Hemingway.
Eu as fi mai amuzant decât toti betivii ăia la un loc.
Da, probabil că ai fi.
- Cred că Pursey poate obtine o bursă. - Vrei s-o lasi baltă?
O să plece la vreo scoală sclifosită după ce noi am învătat-o tot ce stie.
Noi vom rămâne aici, mai bătrâni si mai urâti
si orice primăvară ar putea fi ultima.
La naiba, vreau să mă duc la râu.
De ce esti un bosorog atât de patetic?
"Vreau doar să respir în fiecare zi.
Fericirea compensează prin înăltime ceea ce-i lipseste în lungime."
- Robert Frost. - Fii serios.
Stii foarte bine că-i va fi dor de noi dacă pleacă.
Dacă pleacă, dusă va fi. Ultimul capitol. Povestea s-a sfârsit.
Vreau să mă duc acum la râu.
Am nevoie de liniste. Am atâtea de făcut
pentru absolvire. Trebuie să scriu o povestire, un poem, ceva.
Nu am nici o idee.
- Am s-o dau în bară. - Te cunosc foarte bine.
- O să te descurci. - Ne vedem mai târziu.
Bună, iubito.
Te-am asteptat toată ziua.
Lee, ce cauti aici? Cum m-ai găsit?
Mirosi bine.
Nu mă inviti înăuntru? Am condus toată noaptea.
Si ti-am adus asta.
Locul ăsta seamănă cu tine.
Toate revistele pentru femei...
Nu mai citesc asa ceva. Nu am timp.
Cu ce te mai ocupi? Tot chelnerită?
Nu... Nu e treaba ta.
Se pare că te descurci. Nu plătesti chirie
si locul ăsta e cu mult mai bun decât o rulotă.
- Lee, ce vrei? - Ce vrei să spui?
Am venit să m-asigur că esti în sigurantă
- după ce scapi de amicii Lorrainei. - Ce vrei să spui?
Tipii ăia cu care a trebuit să împarti casa.
De unde stii cu cine stau?
Ti-a trimis un avocat o scrisoare.
Pe care, normal, am deschis-o.
Anul lor se apropie de sfârsit
si eu m-am străduit din răsputeri să mă schimb.
- Mi-a fost dor de tine... - Aici scrie că de la 1 iulie...
- sunt proprietara unică a casei. - Da, stiu.
Nu stiai?
- Ratatii ăia te-au mintit... - Nu sunt ratati. Sunt...
- Ce sunt? - Nu îi poti numi ratati.
Acum am o viată adevărată. Mă duc la scoală.
- O viată adevărată? - Da.
Spre deosebire de rahatul de viată pe care o duceam împreună?
Si probabil în noua ta viată ai niste bărbati adevărati.
Unii care mint fetele ca să poată avea un acoperis deasupra capului?
- Du-te naibii! - Sau ce?
Nu cumva îti oferă ceva la schimb?
S-au folosit de tine, Purslane.
- Cum s-au folosit de Lorraine. - Iesi afară.
Foarte frumos! Bat atâta drum ca să te văd!
Acum esti la scoală. Asta e foarte amuzant.
Vreau să-ti amintesti ceva, Purslane.
O buruiană rămâne tot buruiană, indiferent cât de frumoasă e floarea.
Genial, Lee. Iesi afară!
Ce naiba se întâmplă aici?
Probabil face curătenie.
A încuiat usa.
Pursey, deschide, iubito.
Pursey, noi suntem.
Pursey, iubito, deschide.
- Ai încuiat usa. - Ti-am spus că asa se va întâmpla.
Dumnezeule. Cum?
Să mergem. Are nevoie de timp.
De două zile n-a văzut-o nimeni.
A cerut liber în week-end.
Urmărirea a luat sfârsit.
Ray spune c-a venit dimineată devreme. A dat un telefon.
- S-a strecurat pe lângă noi? - Probabil intentionat.
Nu prea ai fost de folos în această criză.
Stati la mine, nu? Sunteti bineveniti să plecati în altă parte.
Pot să rezolv problema.
Mâine se duce la scoală. Pun ceasul să sune, să mă scol devreme.
Să vorbesc cu ea pe drum.
Să rezolv problema asta.
Nu avem ceas.
Iubito, te-am asteptat.
Ce părere ai? Culorile tale preferate.
Ghici cine ne-a ajutat? Au venit Ray si lke si chiar Earl.
Probabil că o voi putea vinde mai bine, multumesc.
Nu înteleg de ce trebuie să pleci asa de repede.
Putem rămâne prieteni. De ei vreau să scap.
Stii că n-au vrut să-ti facă rău.
De ce nu începi la bucătărie? Termin eu aici.
"Draga mea Purslane,
Mă simt mai bine si abia astept să te văd.
În locurile astea, timpul pare încremenit,
dar totusi a trecut prea mult si am multe să-ti spun.
Ti-am scris mereu, dar n-am avut curajul să-ti trimit scrisorile.
Vreau să le ai acum, ca să afli povestea noastră.
As vrea să-ti cunosti tatăl
si să stii că e numai vina mea că nu te cunoaste.
Am scris cântecul ăsta pentru voi doi."
Unde vrei să-ti pun ochelarii?
Ce s-a întâmplat?
Cum ai putut să vorbesti despre ea tot timpul si să nu-mi spui?
E adevărat?
"Vocea ta mi-a atins sufletul. Bobby Long."
Am suspectat dintotdeauna, dar ea nu mi-a spus.
Eu am fost primul care a iubit-o.
Când a venit Bobby, a început cosmarul.
Bobby era încă însurat.
El nici n-a stiut ce simtea ea.
S-a străduit din greu să se lase de droguri.
Când a reusit, s-a întors acasă pentru un mare spectacol la Howlin' Wolf.
Spectacolul ăsta?
Data e corectă.
A spus că bunica ta te va aduce.
Dar n-a venit. N-a venit nici el.
Era distrusă că n-ati fost niciunul din voi acolo.
"Dragului meu Bobby.
Mă simt mai bine si vin acasă să-ti cânt un nou cântec.
Te rog, vino. Va veni cineva care mi-e drag si vreau să vă fac cunostintă."
Tu erai aceea, dragă.
Tu si cu Bobby.
Eu...
Nu pot să cred.
De ce continui să bei porcăria aia?
Nu stii că te va omorî? N-ai văzut ce-a făcut din Lorraine?
Uneori îmi provoci atâta greată.
Trăiesti într-o lume imaginară,
în care viata e o carte, pe care nu vrea nimeni s-o scrie.
Orice idiot stie că viata e mai rea decât cărtile. D-aia sunt doar cărti.
Pursey, iubito, n-ai decât să fii răutăcioasă.
Merităm asta.
Dar când te linistesti, ce-ar fi să stăm de vorbă ca o familie?
Ca o familie.
Si asta ar fi ca familia pe care ai distrus-o?
Vom fi ca acea familie?
Partea ciudată este că, după spusele Lorrainei, eu sunt familia ta.
Nu stii să numeri până la nouă luni?
N-am înteles niciodată de ce si-a dorit să stau cu voi.
Tu esti tatăl meu.
Eu...
Ai iubit-o?
- Ai iubit-o? - Da, foarte mult. Dar...
Îmi doresc să nu fi stiut niciodată.
Nu. Pursey, nu pleca.
Nu întoarce spatele.
- E prea târziu. - Nu e prea târziu.
Mă ai pe mine. Nu mai esti singură.
Lasă-mă să-ti fiu alături.
Ce pot face? Spune-mi.
Ce, iubito?
Ti-amintesti că ti-am spus că inventam amintiri despre ea?
Da.
Partea penibilă a fost că inventam amintiri despre mine.
Cum au părintii povesti despre copiii lor.
Stii, ca: "N-a fost drăgut când Suzie n-a putut rosti abracadanaiba..."
Mă rog.
Oamenii au multe amintiri ciudate.
Cum probabil ai si tu o tonă de amintiri despre copiii tăi, nu?
Da, asa este.
Mă gândeam că poate
si eu când eram mică făceam ceva amuzant sau drăgut.
Dar adevărul e că nimeni nu era lângă mine să vadă, nu?
Iubito, eu am fost lângă tine.
Eu am văzut. N-am stat prea mult, dar am fost acolo.
- O să-mi povestesti despre ea? - Da.
- Totul despre ea? - Desigur.
Si despre mine?
Pentru că cred că simt nevoia să stiu tot.
Da.
Nu vreau să vând casa. Ador casa noastră.
Dar eram foarte supărată pe voi.
Îmi pare rău.
Nu-mi amintesc cum se face asta.
O fac eu pentru tine.
La naiba, omule. Ai piciorul albastru.
Am purtat pantoful. E doar amortit.
Nu vreau ca fetei mele să-i fie rusine cu tatăl ei.
- Cum arăt? - Al naibii de bine.
- Eu cum arăt? - Destul de bine.
Ai părul sculat.
Asa.
Arătati ca niste cetăteni de cinste.
- Poate nu sunt îmbrăcat bine. - Arăti bine.
Ai fermoarul desfăcut. Haideti, o să întârziem.
Esti pregătit să vezi fata noastră absolventă?
Da, sunt.
- E o zi binecuvântată. - Da.
Liniste, toată lumea.
As vrea să propun un toast
în cinstea frumoasei mele fiice, Purslane Hominy,
care este fata mea de aur.
Cecil a spus mai devreme că aceasta e o zi binecuvântată.
Uitându-mă în jur, vă multi oameni
în care n-am avut încredere.
Sunt recunoscător unui Dumnezeu care credeam că m-a abandonat
si pentru dragostea unui copil care, cu voia lui Dumnezeu,
va intra în toamnă la colegiu.
Si nu la orice colegiu amărât. Fata mea e desteaptă.
E mai desteaptă decât bătrânul ei tată.
Asta e sigur.
Pursey, tu l-ai învătat câte ceva pe ramolitul tău tată.
Si în vorbele glorioase ale lui T.S. Eliot:
"Nu vom înceta să explorăm.
Si la sfârsitul explorării
vom ajunge de unde am plecat
si vom vedea locurile ca pentru prima dată."
Asta i-ai oferit tatălui tău.
Si el îti este vesnic recunoscător.
Si-acum vino aici si acordă-i tatăl lui tău un dans.
Cântă-l pe cel lent.
Unii oameni ajung într-un moment în care merg cât pot de departe,
locul în care sotiile si slujbele contravin dorintei
care rămâne necunoscută si aceia rămân ascunsi privirilor.
"Vezi lucrurile invizibile si vei sti ce să scrii."
Asa obisnuia Bobby să spună.
El vroia să trăiască cu oamenii invizibili.
Cu cei pe lângă care trecem în fiecare zi.
Cei care uneori devenim.
Cei din cărti, care trăiesc doar în ochiul mintii noastre.
Destinul lui a fost să treacă prin viată, nu pe lângă ea.
Un om care a fost sigur că cea mai scurtă cale spre Rai trece prin Iad.
Dar slăbiciunea lui
era o minte exaltată si ciuntită de prea multe povesti
si calea pe care a ales-o, să devină o poveste.
Defectul tragic al lui Bobby Long a fost romantismul pe care-l vedea în toate.
Dacă oamenii vor să creadă într-o anumită formă de dreptate,
Bobby Long si-a găsit dreptatea într-un cântec.
Epitaful meu fie povestea mea. Am o poveste scurtă.
Pe piatra mea de mormânt as fi scris despre mine.
Am avut o ceartă de îndrăgostiti cu lumea.
Thanks, m@rio!