Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Ajutor!
Cum a început povestea asta?
A început ca atâtea alte poveşti.
Cu un băiat.
Prea mare ca să fie copil,
prea tânăr ca să fie bărbat.
Şi un coşmar.
Traducerea şi adaptarea: FlorinA www.subtitrari-filme.com
COPACUL CU POVEŞTI
Are două constante fundamentale...
Pi, baza sistemului logaritmului natural
e un număr, un număr care reiese din întrebarea...
"Care e funcţia matematică
sau lucrul care descrie lucruri
unde rata cu care se schimbă
e proporţională cu magnitudinea lor?"
Dacă faceţi asta matematic,
vă va da constanta asta fundamentală.
Conor...
Eşti bine, Conor?
Pari obosit.
Te-ai odihnit destul?
Da, sunt bine.
Fiindcă ştii, dacă vrei vreodată să vorbeşti...
Sunt bine.
Bine.
Privirea în faţă cu toţii.
Acum Pi este raportul acestei conferinţe...
Când o pui...
Grijă, OMalley. Ai putea să cazi.
Eşti beat sau ce?
Va trebui să meargă la mama lui cheală să-l pupe.
Mereu te scufunzi în micuţa ta lume de vise, OMalley.
Ce e acolo aşa de interesant?
Ai fost un băiat bun.
Ţine minte, OMalley.
Băieţii buni nu vorbesc.
Hei, Conor.
Bună, mamă.
Ce-i asta?
E o surpriză.
Aşadar, ăsta-i un video?
E mult mai bun decât un video.
E vechiul proiector de filme al bunicului tău.
Aşa.
Îmi doresc să-l fi cunoscut.
Pe cine?
Pe bunicul.
Chiar şi bunica ta se înmuia în preajma lui.
Da, sigur.
Gata.
O grămadă de idioţi.
De ce încearcă să-l ucidă pe King Kong?
Oamenilor nu le place ceea ce nu înţeleg.
Le e frică.
King Kong i-a zdrobit pe toţi.
I-a sfărâmat în milioane de bucăţi.
Da.
Conor.
Mamă?
Am venit să te iau, Conor O'Malley.
De ce nu fugi, Conor O'Malley?
De ce fugi la mama ta?
Las-o în pace! Nu mă tem de tine!
Te voi vizita din nou în nopţile următoare, Conor O'Malley.
Şi-ţi voi scutura zidurile până când te trezeşti.
Şi apoi am să-ţi spun trei poveşti.
Ai să-mi spui poveşti?
Da. Îţi voi spune trei poveşti.
Iar când am terminat cu poveştile mele, tu mi-o vei spune pe-a patra.
Nu ştiu nimic despre poveşti.
Mi-o vei spune pe a patra şi va fi adevărul.
- Despre ce vorbeşti? - Adevărul pe care-l ascunzi.
Adevărul pe care îl visezi.
- Îmi vei spune coşmarul tău. - Nu.
Da. Asta va fi adevărul tău.
Şi dacă n-o fac?
Con, am dormit.
Ar trebui să fii în patul tău, Con.
Doar cinci minute.
- Nu e adevărat. - Ba este.
- Du-te, Con. - Doar cinci minute. Îţi promit.
Cinci minute.
Noapte bună.
Respect asta, Lizzie, serios.
Dar ultimul lucru pe care l-am vrea, e ca tatăl lui
să-l ducă în America
şi să locuiască cu vreo femeie ciudată şi cu copilul ei ciudat.
Trebuie să discutăm asta... acum.
- Bună, Con. - Iată-l pe mititel!
- De unde spui că ai astea? - De la un azil de bătrâni foarte drăguţ.
Îl eliberează să facă apartamente iar eu voi fi agent imobiliar.
Mama ta are nevoie de o ceaşcă de ceai.
Verde, fără zahăr. Eu vreau negru.
Ce crezi, Con?
Îi place.
- Dă-i drumul. - Bine.
Haide. Încearcă altceva.
Bine!
Mergi şi ajută-l pe Conor cu ceaiul sau o iau razna.
- Tu şi cu mine trebuie să vorbim. - Fac ceai.
- Conor. - Ţi-am spus, fac ceai.
Trebuie să...
Nu sunt inamicul, Conor. Sunt aici s-o ajut pe mama ta.
- Ştiu de ce eşti aici. - Sunt aici pentru că
un băiat de 12 ani n-ar trebui să şteargă blatul fără să întrebe.
- Vrei s-o faci tu? - Eşti obraznic.
Întotdeauna se simte rău după tratamente.
Va fi mai bine mâine şi apoi poţi pleca acasă.
Va părea mai bine mâine.
Trebuie să vorbească asta cu tine.
Despre ce?
- Să vii să stai cu mine. - N-am să vin niciodată să stau la tine.
- Ascultă-mă, Conor. Dacă mama ta... - Nu există niciun "dacă".
Va fi mai bine şi atunci poţi pleca!
Lizzie? Lizzie!
Dumnezeul! Stai, stai.
Unde e medicamentul? Conor!
Conor!
Sunt aici. Respiră adânc.
Conor, te rog. Dă-mi medicamentul. Rapid.
Vine.
Aşa...
E mai bine.
Respiră adânc.
Respiră adânc. Respiră adânc.
E în regulă.
- Nu atinge nimic. - Crede-mă, voi face tot posibilul.
Conversaţia noastră nu s-a terminat încă, tinere.
Ba da.
Mamă!
Ajutor!
Ce ţi-a luat atât?
E timpul să-ţi spun prima poveste.
Nu am nevoie de o poveste.
Am nevoie de un bilet de autobuz pentru bunica mea.
E timpul să-ţi spun...
Unde crezi că te duci? Voi fi ascultat.
- Sunt de când lumea şi vei... - Ştii tu ceva?
Ştiu totul despre tine, Conor O'Malley.
Nu ştii nimic! Dacă ştiai ceva...
Ştiai că n-am timp să ascult
poveştile stupide ale unui copac stupid...
E doar un vis.
Un vis? Ce e un vis, Conor O'Malley?
Şi cine spune că tot altceva nu este un vis?
Las-o baltă.
Am venit azi să te văd, pentru că am crezut...
Ai crezut că aş putea veni să-ţi distrug duşmanii.
Să-ţi ucid dragonii.
Sau măcar ajută-mă cu bunica.
Dar tot ce vrei e să-mi spui poveşti.
Poveşti despre cum mi-am înfrânt duşmanii.
Poveşti despre cum am ucis dragonii.
Să-ţi spun o poveste despre cum am început să merg.
Să-ţi spun o poveste despre sfârşitul unei regine rele
şi cum m-am asigurat că nu va mai fi văzută vreodată.
Dă-i drumul, atunci.
Bun.
Ce vezi?
Nimic. Sunt frunze în cale.
Foloseşte-ţi imaginaţia, Conor O'Malley.
Ce vezi?
Văd o scânteie. - Da. Şi?
Nu, e apă... E acuarelă!
Uită-te mai departe.
Chiar că uau...
Acum mult timp, ăsta a fost un oraş, cu drumuri şi trenuri şi automobile...
- A fost un regat. - Aici?
N-avem nici măcar un Tesco.
A fost un regat prosper cu un rege înţelept
care a câştigat pacea pentru poporul său.
Dar pacea a venit cu un preţ.
Regele şi-a pierdut toţi cei trei fii în luptă...
Cu giganţii...
Cu dragonii...
Cu armatele de oameni conduse de mari vrăjitori.
Totul sună ca un basm.
N-ai spune asta, dacă ai fi auzit ţipetele un om ucis de o suliţă.
Regina n-a putut suporta pierderea celor trei fii ai lor...
Şi l-a lăsat singur pe rege în disperarea lui,
în compania singurului moştenitor...
Nepotul lui orfan.
Copilul a fost crescut ca un prinţ,
câştigând dragostea regatului prin curajul şi bunătatea lui.
Poporul lui îl iubea.
Viitorul nostru rege!
Era aproape bărbat când bunicul şi-a luat o nouă soţie.
Regele s-a îmbolnăvit şi a început să se răspândească zvonul
că ea era o vrăjitoare rea.
Că voia să ia tronul pentru ea otrăvindu-l pe rege.
Câteva săptămâni mai târziu, regele a murit.
Prinţul era prea tânăr ca să ia locul regelui...
Aşa că, potrivit legii, regina va domni pentru un an.
Viitorul era nesigur.
Prinţul, între timp, şi-a dăruit inima.
Era frumoasă şi deşteaptă şi singura fiică a unui fermier.
Regatul era fericit de cuplu.
Regina, în schimb, voia să fie ea regină.
Şi cum era mai bine asta decât să se mărite cu prinţul?
Ce? E dezgustător.
- Era bunica lui. - Bunica vitregă.
Şi încă o femeie tânără şi frumoasă, nu uita.
Oricum, nici prinţului nu i-a plăcut idea.
A luat fiica agricultorului şi au plecat împreună călare în noapte.
S-au oprit să se odihnească sub ramurile unui tisă.
Ăsta eşti tu.
În dimineaţa următoare se trezi prinţul.
"Scoală-te, dragostea mea", a spus el.
Dar fiica fermierului nu se mişca.
Atunci a văzut prinţul sângele.
- Sânge? - Cineva i-a ucis iubita peste noapte.
Ce?
"Regina", a strigat el.
"Regina mi-a ucis mireasa!"
Sătenii plin de furie şi răzbunare s-au revoltat.
Atunci am mers.
Regina n-a mai fost văzută vreodată.
Bun. A meritat-o.
Presupun că nu mă poţi ajuta cu bunica.
Povestea nu s-a terminat.
Am dus regina destul de departe ca sătenii să n-o poată găsi vreodată.
Într-un sat lângă mare unde a început o viaţă nouă.
Dar a ucis-o pe fiica fermierului.
Cum poţi salva un ucigaş?
Chiar eşti un monstru.
N-am spus că ea a ucis-o pe fiica fermierului.
Am spus doar că prinţul a spus aşa.
Prinţul n-a dormit în noaptea aceea,
ci a aşteptat până când fiica fermierului a adormit.
Şi apoi şi-a pus în aplicare adevăratul plan.
Ce?
Ştia că moartea ei va declanşa un foc ce va mistui regina.
E o poveste groaznică. Sunt păcălit.
E o poveste adevărată.
Multe lucruri adevărate par a fi înşelăciune.
Regatele au prinţii pe care îi merită.
Fiica fermierului a murit degeaba.
Şi, uneori, vrăjitoarele merită să fie salvate.
Destul de des, de fapt. Ai putea fi surprins.
Aşadar, bunul prinţ era un ucigaş iar regina rea nu era o vrăjitoare?
Nu, regina cu siguranţă era vrăjitoare
şi putea foarte bine să fie pe drumul cel rău.
Cine poate spune?
De ce ai salvat-o, atunci?
Pentru că nu ea a fost ucigaşa.
Nu l-a otrăvit pe rege.
A murit de bătrâneţe.
A fost prinţul prins?
Nu. A devenit un rege iubit
care a condus fericit până la sfârşitul zilelor sale lungi.
Da.
Nu înţeleg.
Cine-i tipul cel bun aici?
Nu există întotdeauna un tip bun, Conor O'Malley.
Şi nu există întotdeauna un tip rău.
Cei mai mulţi sunt undeva între.
Şi cum ar trebuie să mă salveze asta de bunica?
Nu de ea trebuie să fii salvată.
Există întotdeauna două feţe într-o poveste.
Câţi dintre voi ştiţi zicala...
"Înjurăturile nu dor."
Data viitoare când cineva vă spune ceva...
Bine, eşti acasă.
Mama ta e sus. Vrea să vorbească cu tine.
- Ce? - Tatăl tău vine acasă duminică.
Vine tata? Din America?
Du-te.
Aşteaptă.
Şi fă-ţi bagajele. Vei sta cu mine câteva zile.
Du-te.
Copacul ăla e grozav.
E aici de mii de ani.
Ce crezi?
Cred că bunica încearcă să mă transforme în Tina Turner.
Trebuie să fie fan.
De ce trebuie să stau cu bunica?
Te duci înapoi la spital?
Vino aici, Con.
Ultimul tratament nu merge aşa cum ar trebui.
Aşa că, vor să-l modifice.
Să încerc altceva.
- De asta? - De asta.
Eşti sigură?
Da.
Pentru că...
Poţi să-mi spui.
Totul va fi bine, Conor.
Vei vedea.
Aşteaptă-ne, Conor. Unde te duci?
- Nu-l atinge. - "Nu-l atinge?"
- Are o moacă de cere pumni. - Ţi-am spus să nu-l atingi.
O'Malley şi şi cu mine avem un acord tacit.
Eu sunt singurul care-l atinge.
Nu-i aşa?
Acum spune-mi...
De ce de fiecare dată când mă întorc te uiţi la mine?
E cam ciudat, nu crezi?
Scuze, a fost puţin cam dur.
Trebuie să arăt o casă.
Am încredere să te las singur aici până vine tatăl tău.
Nu mai am cinci ani.
Asta e ora corectă.
Nu pe telefon sau pe computer, nici măcar la ştiri.
A fost al mamei mele, bunica ta.
Arată ora exactă de peste o sută de ani.
Conor ia-ţi rucsacul.
Nu vreau ca tatăl tău să creadă că te ţin într-o cocină.
Nu prea sunt şanse.
Când te duci la spital, tatăl tău poate
nu va observa cât de obosită a ajuns mama ta.
Aşa că, trebuie să ne asigurăm că nu rămâne prea mult timp.
Nu că asta ar fi fost vreodată o problemă.
Fără ouă. Ai mâncat săptămâna asta deja de două ori.
Dacă ţi-e foame, mai e spanac în frigider pe care-l poţi încălzi.
Da, desigur.
Nu atinge nimic.
Voi face tot posibilul.
Bun.
Tată.
Nu, nu.
Ce mai faci, Con? Pari obosit.
Sunt bine.
Mama e pe un nou tratament. Şi o va face mai bine.
Merge la fiecare două săptămâni la spital...
Şi îi pompează medicamentul ăsta nou în sânge.
Câteva zile după se simte rău, dar apoi e mai bine.
- Sora ta e mai bine. - Sora vitregă.
Da.
Aş vrea s-o cunoşti.
Am vorbit cu bunica ta să te aducă în LA.
- Vrei ca eu să vin la Los Angeles? - Da, absolut.
- Ţi-ar plăcea asta, nu? - Da.
Ne-am gândit în vacanţa de Crăciun, ca să te întorci la timp pentru şcoală.
- Adică doar în vizită? - Da, ar fi grozav.
Nu vreau să stau cu bunica. E o casă veche cu lucruri vechi.
Nu poţi atinge nimic sau sta oriunde.
Nici măcar nu poţi face mizerie două secunde.
Conor, ştiu, dar...
Vreau propria cameră, în propria casă, cu propriile lucruri.
N-ai avea asta în America. Nu-i suficient spaţiu nici pentru noi trei.
- Nu-mi pasă. - Conor...
- Familia ta, viaţa ta, prietenii tăi... - E atât de strictă.
Şcoala ta, totul e aici. - Casa ei e ca un muzeu.
- Ar fi nedrept să te iau de ea. - Nedrept pentru cine?
Conor.
Bunica ta a ajuns încă acasă.
Uneori se întoarce la spital după ce mă duc la culcare.
Asistentele o lasă să doarmă pe scaun.
Hei.
Doar pentru că bunica ta nu mă place, nu înseamnă că e o persoană rea.
Spune că nu duci nimic până la capăt.
Poate avea propria opinie.
Cât timp stai aici?
Atâta timp cât pot.
Ce înseamnă asta?
Nu avem mulţi bani, iar americanii n-au mult concediu.
- Nu eşti american. - Nu, dar locuiesc acolo acum.
Mă întorc când e nevoie. Şi tu vii la Los Angeles de Crăciun.
În casa ta înghesuită unde nu există loc pentru mine.
Conor.
De ce ai venit?
Conor, aşteaptă!
Conor, ne vedem mâine. Da?
Mai e încă mult timp.
Nu!
După cum merge distrugerea, a fost remarcabil de jalnic.
Am venit să-ţi spun a doua poveste.
E la fel de rea ca precedenta?
Se termină cu distrugerea corectă, dacă asta vrei să spui.
E vorba despre un om care se gândea doar de el...
Un om care nu era atât de generos pe cât trebuia să fie.
Un om care a fost aspru pedepsit.
Poveştile nu sunt reale.
Nu ajută cu nimic.
Poveştile sunt creaturi sălbatice, Conor O'Malley.
Cine ştie ce haos pot provoca când le dai frâu liber.
Da.
Bine.
Spune-mi.
Bun.
În urmă cu 150 de ani...
A sosit viitorul.
Fabricile au crescut ca ciupercile.
Copacii au fost doborâţi, râuri s-au înnegrit...
Iar serul s-a sufocat cu fum şi cenuşă.
Dar mai era încă verde, dacă ştiai unde să te uiţi.
La periferia oraşului trăia un om încăpăţânat...
Care a refuzat să se schimbe.
Folosea medicina tradiţională...
Ierburi şi scoarţă de copac şi fierturi făcute din fructe şi frunze.
Sătenii l-au numit "Spiţerul".
- Cum? - Spiţerul.
Un vechi nume pentru "farmacist".
De ce nu mi-ai spus aşa?
Mai era şi un tânăr pastor în satul ăsta, un om înţelept şi bun...
Care dorea numai bine pentru parohia lui.
El a predicat împotriva utilizării medicinei tradiţionale...
Şi temperamentul rău şi lăcomia spiţerului...
Au făcut ca multe predici să ajungă la urechile oamenilor.
A încercat cât mai bine posibil să ajute comunitatea...
Dar afacerea s-a prăbuşit şi l-a amărât şi mai tare.
În curtea parohială era şi o tisă.
Acolo erai tu.
Tisa e copacul cu cele mai mari puteri vindecătoare..
De ce?
Boabele, scoarţa, ard pulsând de viaţă.
Poate vindeca aproape orice boală.
Serios? Orice?
Orice poate fi vindecat dacă-i dozat amestecul corect.
Spiţerul voia tare mult copacul.
Dar ca să-l poată culege, trebuia să-l taie.
Şi asta nu permitea pastorul.
Pastorul avea două fiice, erau lumină vieţii lui.
Era un tată grijuliu şi iubitor care ar fi făcut totul pentru ele.
Dar, într-o zi, ambele fete au fost lovite de o boală teribilă.
Şi nimic din ce-a făcut pastorul nu a ajutat.
Niciun tratament al medicilor moderni, nicio rugăciune, nimic.
N-avea de ales decât să meargă la spiţer.
"Vrei să-mi ajuţi fetele?" L-a implorat pastorul.
"Vei salva două fete nevinovate?"
"De ce-aş face-o?" A spus spiţerul.
"Mi-ai distrus afacerea cu predica ta
şi m-ai refuzat cu tisa, cea mai bună sursa a mea de vindecare."
"Poţi avea copacul tisă", a spus pastorul.
"Voi predica în avantajul tău.
Voi face orice, dacă-mi salvezi fetele. "
"Vei renunţa la tot ce crezi?" a spus spiţerul.
"Dacă le-ai salva, aş renunţa la tot."
"Atunci nu pot face nimic ca să te ajut."
A doua zi au murit ambele fiice ale pastorului.
- Ce? - Şi în noaptea aceea am umblat.
Bun. A meritat pedeapsa primită.
Într-adevăr. La scurt timp după miezul nopţii...
Am distrus din temelii casa pastorului.
A pastorului? Despre ce vorbeşti?
Spiţerul era tipul rău.
A fost lacom şi nepoliticos, dar era totuşi un vindecător.
Pastorul, ce era el?
Un om de credinţă, fără credinţă.
Credinţa e jumătate leac.
Credinţa în vindecare, credinţa în viitorul care-l aşteaptă.
Credinţa ta e preţioasă.
Aşa că, trebuie să fii atent ce şi în cine te încrezi.
Spune-mi, Conor O'Malley, ce să distrug în continuare?
- Ce? - E mare satisfacţie, te asigur.
Spune-mi. Ce ar trebui să distrug?
Hornul?
Hornul.
Şi acum?
Aruncă patul.
Distruge mobila!
Sparge geamurile.
Geamurile.
Sparge-le tu.
Haide.
Mai tare, Conor O'Malley.
Haide. Mai tare.
Aşa.
Da.
Se simte bine, nu?
Da.
Bunică.
Bunică, te rog...
Bunică.
Am auzit că-ţi plac omletă.
- Ce faci aici? - Ce crezi?
Bunica ta m-a sunat azi dimineaţă la prima oră.
S-a dus la spital s-o vadă pe mama ta.
Starea mamei tale s-a deteriorat, Con.
Trebuie să o văd.
Vom vedea ce se întâmplă azi şi poate o poţi vizita după-amiază.
Văd cât de supărat eşti.
Nu am intenţionat. Nu ştiu ce s-a întâmplat.
Lucrurile rele se întâmplă când eşti confuz.
Ce vrei să spui?
N-ai să mă pedepseşti?
Cu ce-ar ajuta asta?
Trebuie să spun, e incredibil de minuţios făcută.
O comoară îngropată.
Trebuie să fie acele filme trimise mie de mama ta când am plecat.
De ce ai plecat?
Eram tineri.
Prea tineri, ştii? Am avut vise mari şi...
- Ce fel de vise? - Mama ta voia să meargă la şcoala de artă.
- Serios? - Da. N-a făcut-o, dar a vrut.
Ce s-a întâmplat?
Pentru că mama era însărcinată cu mine.
Mama ta n-a regretat că te-a avut. Tu ai fost o veste bună.
Şi ştiu asta, fiindcă a regretat că s-a măritat cu mine.
- Atunci de ce s-a măritat? - Pentru că sunt frumos.
Mama ta a fost grozavă şi încă mai e. Şi am fost îndrăgostiţi.
Încă o iubesc. Dar vezi tu...
Dragostea nu e de ajuns. Nu te trece prin viaţă.
N-ai trăit "fericit până la adânci bătrâneţi"?
Nu, dar asta e viaţa, ştii?
Cei mai mulţi au o viaţă dezordonată. Şi asta e în regulă.
Mă bucur că eşti ca ea.
- Acum îmi spui ce să fac. Am... - Scoate-l afară. Du-l la şcoală.
Mulţumesc.
Merg să iau de mâncare. Vrei ceva, băiete?
Nu-mi mai spune "băiete".
Bine.
Îmi pare rău, Lizzie.
Cine a fost bărbatul ăla în costum?
Doar...
Nimic.
- Ce s-a întâmplat azi dimineaţă? - Nimic.
E în regulă.
Am avut o reacţie negativă.
Dar vor mai încerca un lucru, un leac ce a dat rezultate foarte bune.
De ce nu l-au încercat de prima dacă?
Fiindcă asta-i ceva ce iei când celelalte nu merg aşa cum vor.
- Asta înseamnă că e prea târziu? - Nu, bineînţeles că nu.
Eşti sigură?
Cred fiecare cuvânt pe care îl spun.
Credinţa e pe jumătate leac.
Credinţa în vindecare, credinţa în viitor care aşteaptă.
Da.
Îţi aminteşti copacul ăla de care vorbeam mereu?
- Da. - Leacul e din acel soi de copac.
- Este? - Da.
- Vorbeşti serios? - Nu puteam merge să-l cioplim?
Dar nu pe ăla.
Ăla e prietenul nostru.
Unde eşti?
Sunt aici.
Poţi s-o faci? Poţi s-o faci bine pe mama?
Dacă mama ta poate fi vindecată, tisa o va face.
- Aşadar e un "da"? - Încă nu ştiu de ce m-ai chemat.
Nu te-am chemat. Şi chiar dacă ar fi aşa, ar fi clar pentru mama.
- Pentru asta? - Pentru ce altceva?
Să-ţi ascult poveşti idioate care n-au niciun sens?
Nu-i încă timpul pentru a treia poveste. Dar va fi în curând. Şi apoi...
O să-mi spui povestea ta, Conor O'Malley.
Nu.
Nu, nu asta. E doar un coşmar.
Nu, te rog.
Ăsta nu e adevărul meu. E doar un coşmar.
Cu toate astea, asta se va întâmpla după a treia poveste.
Vreau să ştiu ce se va întâmpla cu mama mea.
Pierzi timpul preţios care ţi-a fost dat.
Aşteaptă! Unde te duci?
Dacă eşti copac de vindecare, vreau s-o vindeci.
Şi o voi face.
Conor, mă voi întoarce. Îţi promit. Şi vii la Los Angeles de Crăciun.
Şi nu vreau s-o las singură pe mama de Crăciun.
- Conor, leacul pe care-l ia... - O va face mai bine.
Nu, Conor, probabil că nu.
- Ba da! - Nu, e o ultimă încercare, fiule.
O va vindeca, bine. O ştiu!
E motivul pentru care a venit. Trebuie.
- Pentru care a venit cine? - Monstrul.
- Conor, ce? - Vine la 12.07.
La început am crezut că era un vis, dar întotdeauna...
Conor, încetează. E un vis.
Asta e tot ce este. Îmi pare rău că se întâmplă asta,
dar trebuie să fii curajos.
Înţelegi?
Haide.
Mă întorc cât de repede pot.
Şi dacă nu e suficient de repede?
Conor, ascultă...
- E în regulă. - Ce-i în regulă?
Doar...
Nu trebuie s-o faci.
Uite, o vezi?
O vezi? Poţi s-o mişti?
Apoi o aşteptăm pe bunica.
Bună, bunico.
Con, salut-o pe bunica şi pe mama.
Bună, bunico.
Aşa.
Mama a auzit asta de multe ori.
Eşti pregătit?
Con, vino să stai aici.
Con, uită-te.
- Bună, bunico. - Mami...
- Şi... - Mama.
Aşa.
Te desenăm, bunică.
Şi apoi le amestecăm.
Ce culoare e asta?
Maro.
- E un maro frumos. - Maro.
- Dar avem maro aici. - E adevărat.
Vezi?
Ce-i asta? Ce sunt alea?
Ce crezi că-s ăştia?
- Ochii. - Ochii. Aşa e.
Viaţa e întotdeauna în ochi.
Dacă înţelegi asta,
vei fi un artist bun.
Da.
Uite!
Aşa desenăm ochiul.
Pentru că aici ochii prind reflexia.
Apoi ne vedem viaţa în ochi. Înţelegi asta?
Viaţa...
Poate că dacă luăm un creion
şi poţi desena pe asta...
Vrei să încerci?
Arată-mi cum o faci.
Uite, Con.
Ăsta-i părul lui şi asta-i sprânceana lui.
Ăştia sunt ochii.
Şi uite, e gura.
E gura lui. E foarte supărat.
Vezi?
Uite la asta.
Apoi vom face o faţă.
Şi apoi...
E monstrul nostru.
Iată monstrul.
Uită-te la monstru.
Foarte uşor.
Aşa.
Asta e, bine.
Un examen de 30 de minute în dimineaţa asta.
Şi va fi din tot ce-am făcut în ultimele două săptămâni.
Aşa că, dacă aţi recapitulat, nu vor exista surprize.
Imediat am să vă cer să vă închideţi caietele.
Următoarele 30 de minute nu se va vorbi.
Vreau linişte deplină.
Fiindcă trebuie să vă folosiţi creierul, nu gura.
30 de minute...
Începând acum. Succes!
Cred că în sfârşit mi-am dat seama.
După tot acest timp.
Tu cauţi doar pe cineva să te bată.
Dar ştii ce?
Nu mai sunt ce am fost.
La revedere, O'Malley.
Nu te mai văd.
De acum eşti invizibil şi pentru mine.
Sper ca mama ta să se facă bine.
De ce ţi-a luat atât?
E timpul pentru a treia poveste.
A existat un om invizibil...
Care a fost obosit să fie invizibil.
Nu era de fapt invizibil.
Ci oamenii erau obişnuiţi nu să-l vadă.
Într-o zi, omul invizibil n-a mai rezistat.
S-a întrebat, "Dacă nu te vede nimeni...
Eşti cu adevărat acolo?"
Ce-a făcut omul invizibil?
A chemat un monstru.
Nici nu ştiu ce să-ţi spun, O'Malley.
L-ai băgat în spital.
Părinţii lui ameninţă cu un proces.
- Nu am fost eu. - Ce?
Nu am făcut-o eu.
Nu sunt invizibil.
Dacă vrei să fii văzut, O'Malley, nu-i ăsta cel mai bun mod.
Nu sunt invizibil. Mă auzi?
Conform regulilor şcolii, urmează imediat exmatricularea.
Dar cum pot face asta şi să mă consider profesor?
Întoarce-te la clasă.
Vom vorbi asta cândva, dar nu azi.
Nu mă pedepseşti?
Ce sens ar avea?
Să vă dau un exemplu de bunăstare emoţională.
Ştiţi cât de greu e uneori să spui nu. Şi cât de bine se simte...
Când găseşti în sfârşit curajul s-o spui. De ce e aşa?
Ai un moment?
Bună, ce faci?
Am primit un telefon de la spital.
Mă tem că mama lui Conor nu va reuşi. Vor să meargă acolo.
Nu vii?
O să fiu aici.
Hei!
Ce-i cu mâinile tale?
E discuţia, nu?
Toată lumea vrea să-mi vorbească în ultima vreme.
Con...
Uită-te la mine.
Am vorbit cu doctorul de dimineaţă.
Noul tratament nu funcţionează.
Cel cu tisă?
Da.
Cum de nu funcţionează?
Lucrurile evoluează foarte repede acum. Mai repede decât credeau.
- Dar cum de nu poate funcţiona? - Nu ştiu.
Trebuie.
Ce se întâmplă acum? Care-i tratamentul următor?
Îmi pare foarte rău.
Nu mi-a părut în viaţa mea mai rău ca acum.
E în regulă să fii supărat, Con.
Chiar este.
Şi eu sunt supărată, ca să-ţi spun adevărul.
Dar, Con...
Con, mă asculţi?
Într-o zi...
Dacă vei privi înapoi şi să te vei simţi prost că ai fost atât de supărat...
Că nici măcar n-ai putut vorbi cu mine, ar trebui să ştii că a fost în regulă.
Că am ştiut.
Pentru că eu ştiu ce vrei să-mi spui
fără să o spui cu voce tare.
Iar dacă simţi nevoia să spargi lucruri...
Atunci fă-o.
Fă-le ţăndări.
Şi eu voi fi acolo, Con.
Aş vrea să am o sută de ani.
O sută de ani să pot să-ţi ofer ţie.
Trezeşte-te.
Nu-mi pasă ce oră este. M-ai minţit. Trezeşte-te!
Trezeşte-te!
Am nevoie de tine acum!
- Îţi faci singur rău dacă continui. - Nu a funcţionat!
Ai spus că tisa o va face bine, dar nu a făcut-o!
Trateaz-o! Fă-o mai bine!
Conor.
Tu m-ai chemat, Conor O'Malley.
Dacă te-am chemat a fost ca s-o salvezi, ca s-o vindeci!
- N-am venit ca s-o vindec. - Ba da!
Am venit să te vindec pe tine.
Pe mine!? N-am nevoie să fiu vindecat!
De câte ori trebuie să-ţi spun!?
Mama e cea care...
Ajută-mă.
E timpul pentru a patra poveste.
Nu, te rog! Scoate-mă de aici!
- E timpul pentru coşmarul tău. - Trebuie să mă întorc la mama!
E deja aici.
Nu!
Mamă, treci de acolo!
Conor!
Sunt bine. N-ai de ce să-ţi faci griji.
Mamă, fugi! Te rog, fugi!
Mamă!
Conor!
Mamă!
Nu.
Conor!
Mamă! Nu!
Conor!
Mami.
- Nu-i da drumul. - Nu!
- Conor. - Mamă!
- Conor.
Mami.
Mamă, nu!
- Mamă, nu! Ajutor! - Conor.
Mamă!
Nu!
Conor.
- Asta-i a patra poveste. - Cheamă ajutor.
Ăsta-i adevărul, Conor O'Malley.
- Mamă! Nu! - Conor!
- Mamă! - Ăsta-i coşmarul tău.
- Mamă! Nu! - Conor.
Mamă!
Ajută-mă!
- Conor. - Mamă.
Mamă!
Asta-i atunci când mă trezesc.
Aşa-i întotdeauna când mă trezesc.
Povestea nu-i spusă încă.
- Scoate-mă, merg s-o văd pe mama. - Nu mai este aici, Conor.
A căzut. N-am mai putut s-o ţin.
Conor!
- Spune adevărul. - Nu.
Trebuie să spui adevărul sau nu vei mai părăsi acest loc.
Ce adevăr? Nu ştiu ce vrei să spui.
Spune-mi a patra poveste, Conor O'Malley.
Spune-mi coşmarul înainte să fie prea târziu.
Nu!
Da. Spune-mi-l, Conor. Spune-mi adevărul.
- Mă va ucide dacă o fac. - Te va ucide dacă n-o faci.
Spune adevărul!
- Nu! - Adevărul, Conor O'Malley.
- Spune-mi adevărul, băiete. - Nu!
- Spune adevărul! - Nu!
Spune adevărul, băiete!
Vreau să se termine!
Nu mai pot suporta, ştiind că în curând va pleca.
Vreau să se termine. Am lăsat-o să cadă.
Am lăsat-o să moară.
A fost un act de curaj, Conor.
Ai spus-o în cele din urmă.
De ce nu mă omori?
Merit pedeapsa.
Merit ce e mai rău.
Oare?
Întotdeauna am ştiut că nu va reuşi.
Mi-a spus tot timpul ca era mai bine...
Pentru că asta am vrut să aud.
Şi am crezut-o.
Dar n-am făcut-o.
Şi am început să gândesc cât de mult voiam să se termine.
N-am putut suporta cât de singur m-a făcut să mă simt.
O parte din tine dorea să se termine, chiar dacă asta însemna pierderea ei.
I-am dat drumul.
Nu am mai putut s-o ţin...
I-am dat drumul mereu.
Şi asta e adevărul tău, Conor O'Malley.
N-am vrut să fie.
Acum e real.
Acum va muri şi e vina mea.
Şi ăsta nu-i întregul adevăr.
Ai vrut să-i pui capăt durerii, propriei tale dureri.
Asta-i cea mai omenească dorinţă.
Dar nu am vrut.
Ai vrut şi n-ai vrut.
Cum pot fi ambele adevărate?
Cum poate fi un prinţ ucigaş şi totuşi iubit de poporul său?
Cum poate fi un spiţer rău intenţionat dar cu gândire bună?
Cum pot să se facă oamenii invizibili mai singuri făcându-se vizibili?
Nu ştiu. Poveştile tale n-au fost niciodată logice pentru mine.
Fiindcă oamenii sunt animale complicate.
Crezi confortabil în minciuni când ştii adevărurile
care fac aceste minciuni necesare.
La final, Conor, nu este important ce crezi.
E important doar ceea ce faci.
Şi ce ar trebui să fac?
Ce ai făcut acum. Spune adevărul.
Atâta tot?
Crezi că e uşor?
Ai fost dispus să mori în loc să spui adevărul.
Sunt atât de obosit Atât de obosit de toate astea.
Dormi atunci. E timpul.
Eşti sigur? Trebuie să merg s-o văd pe mama.
- O s-o vedem amândoi în seara asta. - Vei fi acolo?
Da.
Vor fi ultimii mei paşi.
Cum se va termina a patra poveste?
Dormi.
Slavă Domnului. Conor!
Conor!
Mi-am ieşit din minţi căutându-te.
- Trebuia să fac ceva. - N-avem timp. Trebuie să mergem acum.
La naiba!
Bunică.
Îmi pare rău.
Despre cameră şi de restul.
Nu contează.
Ştii, Conor. Tu şi cu mine...
Nu prea ne potrivim, nu?
Nu.
Nu cred.
Nici eu.
Dar va trebui să învăţăm.
- Ştiu. - Sigur că da.
Bineînţeles.
Dar există un lucru pe care îl avem în comun.
Mama ta.
Asta avem în comun.
E bine.
Văd că l-ai găsit.
Mulţumesc.
Bună, draga mea.
- Mamă? - Da, sunt aici.
Sunt aici. Îmi simţi mâna?
Şi Conor e aici.
- Este aici? - Da.
Conor.
Aici e sfârşitul poveştii.
Mi-e frică.
Bineînţeles că eşti speriat.
Va fi dificil. Mai mult decât dificil.
Dar vei rezista, Conor O'Malley.
Vei rămâne?
O să fiu aici.
Ce ar trebui să fac?
Tot ce-a rămas e ca tu să spui purul adevăr.
Nu vreau să pleci.
Ştiu, dragă.
Nu vreau să pleci.
Cum se va termina a patra poveste?
Se termină cu băiatul care o ţine strâns pe mama lui.
Şi astfel...
Poate în sfârşit s-o lase să plece.
Conor.
Asta e camera ta acum.
Ţi-am pregătit-o.
Mulţumesc.
Traducerea şi adaptarea: FlorinA www.subtitrari-filme.com
Resincronizarea: DISTEL Subs Team
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org