{y:i}O noapte liniştită într-un oraş care ştie să-şi ţină secretele.
{y:i}Dar un om caută răspunsuri {y:i}la întrebările persistente ale vieţii.
{y:i}Acela sunt eu. {y:i}Sau cel puţin aşa eram.
{y:i}Era o sâmbătă seara ploioasă {y:i}în St. Paul iar eu terminasem
{y:i}un sandwich cu caşcaval {y:i}la griler cu fasole
{y:i}şi era timpul să merg la serviciu peste drum.
{y:i}Sunt un detectiv.
{y:i}Noir este numele meu. {y:i}Guy Noir.
{y:i}Dar am fost angajat temporar {y:i}în urmă cu şase ani
{y:i}asigurând paza la o emisiune de radio {y:i}intitulată "A Prairie Home Companion".
{y:i}Aveam probleme cu banii din cauza
{y:i}unui cadavru ce zăcea în salon {y:i}cu ruj pe gulerul de la sacou.
{y:i}Cu alte cuvinte, eram falit.
{y:i}Emisiunea avea loc în vechiul teatru {y:i}ce avea numele de Fitzgerald.
{y:i}Emisiunea emitea de {y:i}când Iisus era în clasa a 3a.
{y:i}Dar încă mai era ascultată {y:i}de câteva sute de oameni sâmbătă seara.
{y:i}Era o emisiune de varietăţi în direct.
{y:i}Se cam stinsese cu 50 de ani în urmă,
{y:i}dar cineva uitase să le spună...
{y:i}Până în această seară.
{y:i}O mare corporaţie din Texas {y:i}a cumpărat staţia de radio
{y:i}şi tipul care o reprezenta,
{y:i}era în drum spre St. Paul {y:i}să închidă emisiunea
{y:i}şi să transforme teatrul în parcare.
{y:i}Era finalul şi toată lumea o ştia.
{y:i}Dar nimeni nu a spus asta. {y:i}Aveau anumite standarde.
{y:i}Credeau că dacă ignoră {y:i}vestea proastă, aceasta va dispărea.
{y:i}Aceasta nu era şi filosofia mea. {y:i}Dar eu nu eram de aici.
{y:i}Stai deasupra mulţimii {y:i}şi ţine-ţi ochii deschişi.
{y:i}Acesta este moto-ul meu.
{y:i}Era ultima mea noapte la o piesă
{y:i}şi aveam impresia că va fi interesant.
{y:i}Doamnelor şi domnilor, suntem la {y:i}10 minute de începutul emisiunii.
Unde îmi este creionul? Vreau să-ţi arăt ceva.
L-am pus aici.
Guy, ce faci?
Era şi timpul.
De cât timp faci asta?
Ce anume? Să-mi pun pantalonii?
De cât timp eşti în emisiunile de radio?
Cred că treizeci de ani.
Erau zilele lui Mark Twain.
Mergeam pe o plută în Mississippi, ducând oamenii dintr-o parte în alta.
Dle Keilor, avem nevoie de dvs pe scenă.
Vin imediat.
.
Uite la toate aceste amintiri.
Ce vor face cu asta?
Cred că are de a face cu prostul care a venit ieri.
Am adus două rochii frumoase.
Ţi-am spus că nu-mi place.
Încearc-o şi vom vedea. Încearc-o tu.
Nu vreau s-o încerc. Este urâtă.
Are culoarea vomei.
Îmi pare rău.
Bătrânul era pe acea plută
şi a căzut în fluviu
iar eu am sărit după el deoarece nu ştia să înoate.
Aşa că l-am scos.
I-ai salvat viaţa?
Nu chiar. Fluviul avea o adâncime mică la acel moment, dar el nu ştia
deoarece îl ţineam de braţe.
Hei, mă bucur să te văd.
Unde este sacoşa mea? Este aici. Eu am adus-o.
Mamă, priveşte.
Vezi? Este suficient timp.
Cine ţi-a oferit slujba la WLT?
Art ţi-a oferit slujba?
Da, era o emisiune matinală.
Era emisiunea :"Trezirea!"
Scuză-mă.
Era o emisiune la cinci dimineaţa
şi era o emisiune de bârfe.
Walmer Scott era proprietarul.
Walmer Scott, faimosul aviator?
- Nu. - Da.
Primul om care a zburat deasupra Mississippi-ului singur.
Nu cred.
Acela era fratele lui.
A trecut prin New Orleans, Menphis, până în Minesota.
Şi când a ajuns acolo sus şi a încercat să tragă o rachetă de semnalizare
şi a devenit primul civil care s-a doborât singur.
Vorbesc de Wilmer Scott.
Wilmer era proprietarul radioului.
Era emisiunea: "Trezirea!".
- Dle Keilor, sunt pe cale să fac un infarct. - Bine, vin acolo.
Vorbeşti de Wilber Scott.
El era mort.
Aveam un câine în actul 1.
Şi acel câine era...
Da, m-am gândit la acel câine toată ziua.
Rusty îmi vine tot timpul în minte.
Nu ştiu dacă noi armonizam cu el sau el cu noi.
Dumnezeule!
Soseşte copilul. Nu poate veni în mizeria asta.
Glumeam.
Îmi pare rău. Trebuia să vă captez atenţia cu ceva.
Cine este Wilmer Scott?
Era gazda emisiunii: "Trezirea!"
Dimineaţa la ora 5.
...îţi aminteşti ce le-a făcut puilor? I-a hipnotizat.
Pui chinezeşti, nu?
Acesta poate face multa agitaţie. Acest sponsor.
5 a.m. "Trezirea!"
.
Cum îi zice?
.
Asta am spus şi eu.
Fii pe fază. Începem.
...în fiecare dimineaţă la ora 5.
Şi a renunţat să mai bea.
Şi şi-a pierdut interesul în radio.
Cum s-a lăsat de băut?
A renunţat pur şi simplu.
Bună seara tuturor în această sâmbătă seara şi bine aţi venit la emisiunea în direct
"A Prairie Home Companion" transmisă de WLT, staţia dumneavoastră.
Unde ai fost?
M-am uitat afară de Jonson.
- Nu trebuia să păzeşti uşa? - Te îngrijorează ceva?
Am avut nişte telefoane ciudate de la nişte nebune.
- Nu este aşa nebună. - Tu de unde ştii?
M-am întâlnit cu ea mai devreme.
- A venit pe aici. - Cum arăta?
- O poţi descrie? - Da.
Era minunată.
Părul ei era... ceea ce a avut Dumnezeu în plan când a spus:
- să fie... - Păr, nu?
Mi-a zâmbit atât de dulce încât îl puteai desena pe prăjitură.
Avea o haină atât de albă,
încât ploaia ar fi stânjenită să cadă pe ea.
O strânsese atât de tare încât puteai citi
broderia pe lenjeria intimă:
spălaţi cu apă caldă
şi stoarceţi cu blândeţe.
Asta o inventezi.
Avea un tricou cu muntele Rushmore,
iar acei preşedinţi nu arătaseră niciodată mai bine.
În special Jeferson şi Lincoln.
Un pic cam înceţoşaţi, dar fericiţi... Dacă înţelegi ce vreau să spun.
Era o onoare să stau acolo şi să respirăm acelaşi aer.
Expira cu o asemenea uşurinţă...
încât schimba atmosfera între noi.
Ce voia? A spus ceva...?
- Cine? - Doamna.
Căuta o biserică.
I-am spus unde este şi a plecat din viaţa mea.
Poate să-l dea cineva mai încet?
Ştiţi ce voi face?
Mă voi face blondă.
Jur că trebuia s-o fac cu ani în urmă.
Trebuia să plec în Chicago când a murit mama.
Asta ar fi trebuit să fac.
Ce scrii?
Poeme.
Despre ce este vorba în el?
Sinucidere. Dumnezeule.
- Ştii care este filosofia mea? - Da, ştiu.
Aşa că nu-mi spune.
Cred că ar trebui să fii mulţumit pentru tot ce ţi se întâmplă
pentru că asta te-a adus aici.
Şi dacă te gândeşti la lucrurile prin care ai trecut
vei ajunge unde eşti acum... Aşa că...
nu ştiu... Dezamăgirea nu te duce nicăieri.
Eu aleg minunat.
O uşă se închide, alta se deschide...
totul este un pas înainte
şi totul duce spre altceva.
Scuză-mă dacă nu cad în genunchi.
Asta este părerea mea.
Citeşte-mi o parte din poem.
Nu este terminată.
Bine.
Care era numele acelui cântec?
Ţi-a plăcut?
Acesta este dedicat tuturor prietenilor din oraşul meu natal
la nord de aici.
- Te-ai întors. - Aşa este.
Biserica nu era ceea ce căutai?
Nu, dle Noir. Am fost trimisă aici.
Cu ce vă pot ajuta?
Cu nimic. Mă descurc.
Aveţi un spectacol drăguţ aici dle Noir.
Mă bucur că-ţi place.
Crezi în timp şi spirit?
Majoritatea nu o fac.
Ar fi bine dle Noir dacă ţi-ai deschide inima timpului şi spiritului.
Care ne păstrează şi susţine pe toţi în această lume.
Precum spui.
Mulţumesc băieţi.
Şi săptămâna care a urmat am intrat în circuit...
Iar eu eram singura parte bună.
Apoi am cântat în aer liber cu o plasă de ţânţari
în jurul capului.
Mai ţin minte o dată...
O libelulă mi-a zburat exact în gură.
Era atât de mare.
Credeam că este o pasăre.
Eu aveam 13, mama ta 10.
Şi acesta a fost capătul drumului.
Nu e de mirare că a trecut greu peste asta. O săptămână mai târziu a fost arestată.
Pentru ce? Nu mi-a spus asta.
Furt din magazin. Şi ţi-am spus despre asta.
Ba nu mi-ai spus.
Bea o ceaşcă de cafea a comandat de mâncare.
A început să mănânce şi a făcut alergie la zahăr.
A fost diagnosticată cu hipoglicemie,
aşa că a uitat că nu a plătit şi a plecat pe uşă.
Peste două minute erau numai sirene, iar ea era încătuşată.
Şi camerele de la televiziune de la postul de aici...
şi avea părul în toate direcţiile.
- Tatăl ei o vede la ştiri. - Era cu mama la spital
după naşterea lui Johnny.
Nu ştiam asta.
Tata o vede la ştiri arestată pentru furt din magazin...
are un atac coronarian...
Se duce în spital unde era mama,
şi-ai tras cearceaful peste faţă, iar când a sosit sora era mort.
A lăsat un bilet, pentru că a fost eliberată pentru înmormântare
în care scria: Wanda, mi-ai frânt inima.
Semnat: Tata.
A făcut 30 de zile pentru o gogoaşă.
O gogoaşă de 59 de cenţi.
Dacă mai cânta putea arunca şifoniere de pe fereastra hotelului...
chiar dacă nu era a ei. Putea s-o arunce pe a altcuiva
Chiar dacă ar fi lovit oameni nu ar fi contat.
Dar dacă eşti o familie creştină aşa ca noi
şi uiţi să plăteşti pentru o gogoaşă
te aruncă ca pe un gunoi.
Curând te vor ucide doar privindu-te.
Familia Solberg vinde.
Chiar nu înţeleg.
Au WLT de o viaţă.
Cum poţi să renunţi la aşa ceva?
Au îmbătrânit.
Încep să se gândească la linişte şi confort.
Cred că au văzut o broşură despre o insulă cu palmieri
un cer azur
şi tone de nisip.
Şi şi-au spus:
nu trebuie să ne chinuim în aceste ierni din Minesota.
Nu vrem să îngheţăm aşteptând să prosperăm. Am prosperat deja.
Lăsăm afacerea copiilor,
iar noi ne îndreptăm spre Paradis în concediu.
Singura problemă este că ai noştrii copii s-au dus în Paradis.
Aşa că o mare corporaţie din Texas le-a oferit un miliard de dolari.
Texanii....
Vorbesc ciudat, ochii nu focalizează pielea le putrezeşte şi cade, dar...
şi ce dacă.
Nimeni nu este perfect, iar banii sunt bani...
Fam. Salberg au luat banii. Sfârşitul poveştii.
- De ce plângi? - Este ultimul lor spectacol.
Nu-i voi mai vedea din nou.
Îi vei revedea.
Fiecare vedetă retrasă este amintită.
Nu ştiu nici măcar dacă vor ţine un discurs.
- Nu mi se pare corect, nu? - Nu.
O companie mare care vine
şi ne calcă în picioare de parcă am fi insecte.
Ce este în salata cu şuncă?
Nu pot găsi cuvântul...
"Pot?"
"Poate?"
"Maioneză?"
Când nu va mai fi această emisiune
nu va mai fi nimic la radio cu excepţia unor oameni care ţipă unul la celălalt
şi un calculator la care se pune muzică.
- Şi asta este o tragedie. - Nu voiam să vă spun asta,
dar între tine, mine şi muştele de pe perete
este o femeie care poate ne va salva pielea.
Are acea privire în ochi.
- Cine este? - Nu ştiu. Încă încerc să aflu.
Închide-ţi ochii pentru o clipă.
- Este din Norcam? - Timpul va spune.
Voi lăsa şarmul personal să-şi facă treaba.
De cum a intrat nu a putut să-şi ia ochii de pe mine.
Mă privea ca pe o ţintă.
De fiecare dată când există un triumf în lume,
un milion de suflete trebuie mutate.
Uite, poţi vedea în nenorocitul de covor.
Ce are asta de a face cu totul?
Mama...
Mama a avut multe de îndurat.
A trebuit să o ducem la casa de bătrâni.
Aceea a fost o zi tristă.
Connie termină cu prefăcătoria...
Am pierdut- o deja pe Wanda... care era precum o magie.
Noi patru împreună. Cânta...
Îţi spun că tu ai moştenit-o. Ai acelaşi...talent.
Acum suntem doar noi două.
Tatăl tău ne-a adus la radio.
Doamne, ce familie arătoasă!
Te înţeleg de ce ai plâns după acel tip.
Cântatul este singurul lucru care mă binedispune.
- Intrăm? - Nu încă.
- În câteva minute. - Ce facem?
Nu am mai făcut asta de mult timp.
Scuzaţi-mă, dar trebuie să încep devreme în seara asta.
- Ce ziceţi de "Red River Valley"? - Bine, cum vrei.
Aş vrea să fie...
un loc în spectacol pentru Lola în seara asta.
Eu sper pentru că este suficient timp.
Nu va fi chiar ultimul vostru spectacol? Nu este aşa?
Fiecare spectacol este şi ultimul.
Asta este filosofia mea.
Mulţumesc Platon.
Mai deschide din nasturi.
Atât deschid.
.
- Unde este? - În spate. Acolo ai ruptura.
Eu nu văd nimic.
- Bună Molly. - Nu-mi vorbi.
- Sunt decent? - Nu mă întreba. Nu sunt mama ta.
Ai fi decent dacă ai slăbi 10kg
şi pot să-ţi sugerez să-ţi tai capul?
O dată mi-a arătat tatuajul.
Aşa a făcut?
- Cel de pe umăr. - Minţi.
Umărul stâng. Chiar aici.
- Umărul stâng? - Cum vrei să-i spui.
De ce nu o întrebi? Poate te lasă să-l vezi.
- Ce spune? - "Libertate".
Acum ştiu că minţi.
Ai auzit de Solberg?
Se vorbeşte în tot radioul.
Am auzit totul.
- Eşti bine? - Bineînţeles.
Ce sentiment ciudat.
- Ce anume? - Această linişte.
Vei spune ceva oamenilor.
Vei spune mulţumim că ne-aţi ascultat sau aşa ceva.
- Nu cred. - De ce nu?
Spune mulţumesc.
- Nu sunt bun la discursuri. - Ce faci?
Când pleci din casa cuiva nu întorci spatele.
Nu sunt bun la discursuri.
Asta este! Te temi că vei plânge.
- Nu aş face-o. - Aşa este.
Nu ai face-o.
Şi de aceea cred că romanţa noastră a fost atât de scurtă.
Pentru că am ştiut că atunci când ne vom despărţi, nu vei plânge.
Aşa că eu am trecut peste asta.
- Are vreun sens pentru tine? - Nu prea.
Acum, uraţi bun venit unei familii de cântăreţi,
fetele Johnson: Yolanda şi Rhonda.
Mulţumim.
Aş vrea să vă spun cât sunt de fericită
pentru că fata mea Lola este aici în seara asta.
Mulţumesc dragă.
I-am spus Lola după mama noastră.
Da, Lola era mama noastră.
În seara asta vom cânta
un cântec vechi pe care mama noastră l-a îndrăgit.
Era unul din preferatele ei.
Ea a fost inspiraţia noastră.
Unii ştiu povestea, dar...
ea este motivul pentru care am început să cântăm.
Pentru că ea...
asta era singura modalitate de a o face fericită.
Stătea în bucătărie, în genunchi curăţând podeaua,
dar dacă stăteai în uşă şi cântai ceva să-i placă
se uita la tine şi zâmbea.
Era un zâmbet larg cât Mississippi.
Fetele Johnson v-au fost oferite de "Powder Milk Biscuit"
în cutii albastre si cu poza de biscuite, având un gust deosebit.
De asemenea v-au fost oferite de Malv's Big Boy Buffee.
De ce să dai bani pe mâncăruri scumpe
când ceea ce îţi doreşti sunt chiftele
cartofi şi budincă.
Toate se găsesc la Malv's Big Boy Buffee
pentru doar 4,99. Da, m-aţi auzit bine.
4,99.
Mă bucur să vă văd, domnule.
Am vrea să cântăm un cântec pentru toţi fanii noştrii.
Este cam greu să facem asta, deoarece suntem peste tot.
Luaţi-mă pe mine de exemplu. Am fost peste tot.
Am cântat în cort, în şcoli,
în parcări, în camioane, în amfiteatre...
Am cântat chiar în biserică şi ştiu că asta este greu de crezut.
Oricum acest cântec este pentru voi, în fiecare cuvânt.
Bună Lola. Ne vei cânta ceva?
- De abia aştept asta. - Nu cred.
Ar trebui să-ţi asculţi mama. Întotdeauna a spus că ai talent.
Nu ştiu nici unul din cântecele ei.
Mi le cunosc doar pe ale mele.
- Atunci cântă unul. - Sunt cam despre moarte.
Multe cântece bune sunt despre moarte.
Al meu este despre sinucidere.
Ştii tu, să te atârni de prima coardă....
monoxid de carbon, supradoză.
Putem cânta împreună "Amazing Grace."
Ştiu "Amazing Grace".
Eu cânt la chitară şi facem un duet.
Nu ştiu dacă ştii despre amicul meu Dusty,
dar a învăţat să cânte la închisoare.
Acolo cânta cu Johnny Cash. La închisoare.
Cu toţi depravaţii şi criminalii.
Mincinosule.
Cântă "Amazing Grace" într-o modalitate în care te face să uiţi ce a făcut,
despre care nu vreau să vorbesc.
M-ai pus să promit pe Biblie că nu voi spune,
şi nu o voi face. Lasă să se termine aşa.
Lasă-mă doar să spun asta: ai grijă la cârlige.
Acum o vorbă despre ketchup. Ştiţi, este făcut din roşii
ce conţine raze de soare naturale şi de care avem nevoie aici.
Nu suntem nişte oameni strălucitori, nişte oameni ai Paradisului,
ci nişte oameni întunecaţi, oameni care cred
că poate fi şi mai rău.
Şi aşteptăm să devină mai rău.
Provenim din oameni care ne-au făcut să credem că viaţa este o luptă
şi dacă te simţi fericit ai răbdare
deoarece va trece.
Când intraţi?
Imediat ce-şi ţine gura.
Mulţumesc de încurajări.
Te vei descurca de minune.
- Nu-i aşa Lefty? - O să ţin minte D.K.
Să le urăm bine venit
muzicienilor preeriei,
Dusty şi Lefty. Mă bucur să vă avem aici.
Mulţumesc Garrison. Ne bucurăm că ne-am întors,
deoarece devine cam singuratic, acolo în preerie
şi un cowboy se plictiseşte de aceeaşi scenă după o vreme...
şi îşi doreşte să fi avut pe cineva cu care să vorbească.
Cineva inteligent.
Deci, tânjeşti după oameni.
Este adevărat Garrison
şi nu este acelaşi lucru când vorbeşti cu calul.
Calul meu este foarte inteligent,
ştie matematică, fizică şi chimie,
dar nu-l pot face să înveţe filosofie.
Nu-l poţi învăţa filosofie?
Nu-l poţi pune pe Descart în faţa calului.
A fost una bună.
+ Ce zici să cântăm ceva Dusty? - S-o facem Lefty.
De cât timp durează asta?
.
De ce i-ai ridicat lenjeria intimă?
.
Nu am putut s-o trezesc. Era undeva sus...
30 de metrii în aer.
De cât timp eşti în radio?
Aşa l-am întâlnit pe tatăl tău.
Un dezbrăcat ca şi tata?
Un om dezbrăcat cu şosete roşii.
Câteva mii de oameni au văzut aşa că ne-am gândit că a sosit timpul
să ne mutăm în alt oraş.
Aşa că am luat o maşină şi am plecat spre Chicago.
Eu m-am dus să plătesc pentru benzină,
iar el s-a trezit şi a decis că are nevoie la baie.
Eu m-am întors şi am crezut că încă doarme pe bancheta din spate
am trecut la volan
şi am condus spre Chicago.
El a intrat în cafenea.
Mama ta era chelneriţa.
- Aşa s-au întâlnit. - Aşa m-am născut.
Mi-a cam plăcut asta.
Da, dar dacă te-ai fi uitat pe bancheta din spate
şi ai fi văzut că nu este acolo nu aş mai fi existat.
Noi doi nu ne înţelegeam aşa de bine...
aşa că acesta a fost motivul.
Ce ciudat este!
Acesta este unul din cele mai frumoase lucruri pe care le-am făcut şi nu le-am făcut.
Atunci, cum ai intrat în radio?
Era un spectacol pe nume ...
- Da, cu tatăl meu. - Da, cu tatăl tău.
Mai uşor!
Să citim nişte scrisori de la prietenii şi vecinii noştri.
Ne bucurăm că sunteţi acolo şi ne ascultaţi.
O notă mică de la Aron, care scrie că
spectacolul nostru este o sursă de liniştire pentru el şi speră...
şi speră că fetele Johnson vor da un pic din şolduri şi vor cânta:
"Atinge-mă, sărută-mă, fii bărbatul meu."
Nu, spune că doar glumea.
- Spera că vom cânta altceva. - Pun pariu.
Eu şi Yolanda.
S-o chemăm pe Yolanda.
- Molly? - Ce este?
Poţi veni o clipă?
Ce este Guy?
Eşti grasă!
Nu ar mai trebui să mănânci desert şi nici să mai bei bere.
Şi posibil să nu mai faci sex.
Când a avut loc?
Cine ţi-a făcut asta?
Lefty, Dusty, voi ştiaţi de asta?
Fata noastră va deveni singură părinte.
Mititica de tine.
Ar trebui să vorbim de viitorul nostru, dragă.
- E bine de ştiut Dusty. - Mulţumesc.
Aşează-te!
Ignoră-i.
Asta îmi aminteşte de acel cântec obscen de săptămâna trecută.
Este un cântec despre călăritul poneiului.
- Tu despre ce credeai că este vorba? - Să ieşim cu un pic de stil. Ce zici?
Să ieşim? Noi doi?
Asta am spus.
Ce naiba vorbeşti?
Fără dueluri pe scenă.
Ştiai că este gravidă?
Mulţumesc Yolanda. Minunat.
Emisiunea a fost oferită de "Powder Biscuits"
şi de "Duck Tape".
Folosită la lucruri în casă,
aproape orice se iveşte.
Uneori când trebuie să repari ceva, uşa se mişcă,
fereastra sau orice de acest gen,
se mai întâmplă uneori,
sau uiţi ceea ce cauţi
"Duck Tape" poate fi folositoare.
O poţi înfăşura în jurul degetului ca pe o sfoară.
Când lucrurile se dărâmă, în confuzie...
"Duck Tape" poate fi utilă. Toate reparaţiile sunt de scurtă durată şi ştim asta.
Să spunem că...
apa cade pe acoperiş şi un lemn se mişcă
şi ai nevoie de ceva să o repari,
întinzi mâna după o rolă de "Duck Tape".
Ar fi lucrul ideal.
Poate urangutangul sare tot timpul pe el.
Greutatea urangutanului striveşte...
.
De fapt este închis în beci. Îmi pare rău să te corectez.
...are o drujbă...
Şi a făcut o gaură pentru a ieşi.
Şi apoi nu uita de....
Şi apoi a fost în trecere un elicopter...
trecând printr-un stol de gâşte canadiene.
Şi se pare că gâsca cuiva a fost gătită.
.
Dar are o ţintă proastă şi trece printr-un geam.
Dar aproape...loveşte poştaşul.
Îl ratează pentru puţin.
Şi apropo, îţi aduce o scrisoare de la fosta ta prietenă.
Îţi aminteşti de ea?
Care este încă furioasă pe tine pentru că ai părăsit-o.
Ştii tu, pentru că ai dat-o la o parte.
Femeia care te-a iubit.
Doar pentru că...
Cum ai putut face asta?
Ea nu ar putea să înţeleagă...
"Duck Tape" nu te va putea ajuta. Nu cred că nu, dar...
"Duck Tape" nu va face un om cinstit din tine.
Dar cu două din trei...
Şi nu te va ajuta să găseşti ceea ce cauţi.
Ce căutai? "Căutam "Duck Tape"
Face aproape toate reparaţiile temporare. Pe termen scurt chiar funcţionează.
Mai mulţi invitaţi urmează
imediat după câteva cuvinte despre cafea.
Nimic nu stimulează mai bine o persoană şi o ţine concentrată
decât cafeaua.
Cafeaua neagră.
- E atât de bună. - Mă bucur că şi ţie-ţi place.
Chuck, ce faci aici?
Kent, muzică...
Trezeşte-te amice.
Chuck?
Iubitule, eu sunt.
Gata sau nu, am intrat.
.
Unde te ascunzi de mine?
Trezeşte-te!
Este în ordine.
Cum poţi fi mort?
- A plecat. Atâta tot. - Chuck al meu!
- Iubitul meu. - Moartea unui bătrân nu este o tragedie.
Nu vreau să plece.
Iartă-i plecarea neaşteptată.
Gândeşte-te la toată dragostea şi grija lui.
Adio iubitule.
Mulţumim foarte mult.
Luăm o pauză şi revenim.
Domnule, nu se fumează.
Chuck Akers este mort.
S-a dus.
Nu-ţi înţeleg motivaţia.
Am spus că Chuck este mort.
- Cine este mort? - Chuck.
- Când? - Acum.
- A murit acum? Nu ştiu când a murit,
nu am fost acolo.
Aproximativ, care a fost ora morţii.
- Recentă. - De ce nu te duci să verifici?
Este înăuntru.
Mai ştie cineva?
- Nu ştiu. - Dacă mai ştie cineva
şi nu spuneţi, vreau să aflu.
Scuzaţi-mă.
Obişnuiam să vă ascult spectacolul...
până am murit.
Numele meu este Lois Peterson.
Conduceam spre o cabană în nord, iar tu spuneai o poveste...
şi râdeam...
Şi apoi maşina a ieşit de pe drum şi am lovit un şanţ,
şi s-a răsucit...
Atunci am realizat că
povestea nu era aşa de amuzantă.
Şi apoi...
stăteam în această iarbă înaltă
privindu-mi în jos trupul.
Îmi pare nespus de rău.
Eram în drum spre cabană să-mi întâlnesc iubitul Larry.
Plănuiam asta de...
peste două luni.
Şi din cauza poveştii tale
am pierdut controlul maşinii când am murit.
Îmi pare nespus de rău.
Aşa că, într-un fel m-ai ucis.
Nu este interesant?
Este chiar mort.
Acum jumătate de oră cânta şi schimba gaze cu atmosfera.
Este mai mult.
Ar trebui să sunăm la poliţie. Nu.
Când va veni timpul, voi suna eu.
Doar...
să nu vorbiţi cu nimeni de asta. Bine?
Vedeţi-vă de treburi...
Voi asigura eu zona.
Continuaţi spectacolul. Vei fi bine?
Da, voi fi bine.
Deci, chiar eşti un înger?
Bineînţeles.
Ce faci?
Fac multe lucruri.
Alin durerea oamenilor, care sunt foarte trişti
fac apariţii personale...
lacrimi pe statuie...
O dată am pus chipul Domnului
doar să ridic moralul oamenilor.
Dar în special...
duc oamenii să-l vadă pe Dumnezeu.
De aceea sunt aici.
Mă tot gândesc la acea poveste...
şi de ce a fost amuzantă?
Povestea pe care o spuneam!?
- Era despre pinguini. - Gluma cu pinguinii?
Doi pinguini stau pe un gheţar.
- Asta este. - ...şi primul pinguin spune:
arăţi de parcă ai purta un costum.
Cel de-al doilea pinguin spune: ce te face să crezi că nu o fac?
- Mai este? - Nu.
Asta este gluma?
De ce este amuzantă?
Pentru că oamenii râd la auzirea ei.
Eu nu râd.
Eşti un înger.
Ar trebui să plec.
Da, bineînţeles. Nu am venit după tine.
Ce a spus cel de-al doilea pinguin?
Al doilea pinguin a spus:
ce te face să crezi că nu o fac?
Ne mai vedem.
Nu te grăbi.
Mulţumesc.
Pot vorbi cu tine?
Avem o problemă
pe car o monitorizez dar vreau să ştii.
Vrei să spui de femeia în haină albă?
Nu, este o femeie...
Haină albă? Ai văzut-o?
- Era chiar aici. - Ai vorbit cu ea?
Nu, tu vorbeai cu ea.
Ai văzut asta? Da.
Dacă o vezi în mulţime, fă-mi un semn.
Fă-mi un semn cu mâna.
Pune-ţi mâna la spate.
Spune-mi ceva....
cum ar fi indemnizaţie.
Sau poate nu. Granet cade.
Cum merge? Granet cade?
Şi dacă ratez asta, asta va fi...
Acesta este codul.
- Bine? - De fapt, aşa am intrat în radio.
Codul Morse. Lucram pe o navă.
A fost o furtună mare în noiembrie.
- Nu o voi uita niciodată. - Ai dat pe radio-ul navei
şi ai spus glume şi ai cântat 2 ore
şi aţi ajuns bine în port.
Eu ţi-am spus povestea.
Granet cade.
Ce vei face după asta?
Nu ştiu. Îmi voi găsi undeva o slujbă.
Unde?
Nu trebuie să vorbeşti deloc.
- De ce? - Din cauza asta.
Urmează fetele Johnson, apoi Dusty şi Lefty.
Este timpul să plec.
Eu sunt îngerul Asphadel.
Am venit aici să-mi fac treaba şi să aduc mila în lume.
Bine. Este în regulă cu mine. Vrei să fii un înger?
Îţi spun să fii un înger.
Este suficient pentru mine.
Întinde-ţi aripile şi zboară.
Aceasta este o revelaţie.
Pentru amândoi. Dacă eşti un înger...
mă întrebam dacă putem...
Simţi ceva?
Aş fi simţit dragoste...
Aşteaptă-mă aici. Nu va dura mult.
- Avem o problemă? - Nu.
Vă rog, comportaţi-vă frumos. Este tot ce vă cer.
- Ce o avea? - Aşa trebuie să facă.
Este telefonul meu pentru a nu suna. Scuzaţi-mă.
Este aici?
Bine. Mulţumesc.
Omul cu Coasa este aici.
Mă ocup eu.
A văzut-o cineva pe Molly?
Nu cred că ne-am întâlnit.
Vicepreşedinte, responsabil cu securitatea şi obţinerea de date.
Bravo ţie! Deci este aproape gata.
Da, aproape.
Mi-a spus cineva că această emisiune ţine de 50 de ani.
Pe aproape. Cam 30 de ani.
Cum zboară timpul. Mă simt ca un antropolog, descoperind un trib antic.
Avem pregătit balconul pentru dumneavoastră.
Pe aici.
Cine este?
Acea persoană obişnuia să vadă aici spectacolul.
Este un scriitor local. F. Scott Fitzgerald.
Scria romane.
- A crescut chiar aici în St. Paul. - Ce fel de romane?
Romantice.
De obicei avem clienţi aici, cam 4-5, pentru publicitate.
Este frumos lucrată.
Mi-aş fi dorit să iau acest spectacol.
Este o emisiune în direct.
Este minunat. Exact de ce am nevoie.
Este prima oară când cineva moare la spectacol.
Jos avem o persoană moartă. Trebuie să facem ceva.
- Bine că nu avem una pe scenă. - Când s-a întâmplat?
Este vorba de Chuck?
Aştepta acolo când a murit.
A murit cu inima plină de speranţă.
Nu este o modalitate rea de a muri.
Era în lenjeria intimă?
Mi-a spus că avea boxeri, avea ulei de masaj şi camera era plină de lumânări.
- Vă pot oferi ceva de băut? - Apă.
Efecte speciale de radio, învăţate de la un maestru.
- Ce vă pot spune despre spectacol? - Tot ceea ce trebuie să ştiu.
- Eşti sigur? - Da.
- Nu ai de gând să te răzgândeşti? - Nu.
Sunt o mulţime de oameni buni acolo, pe scenă.
Mulţi.
Sunt un om de societate ca şi tine, dar aceşti oameni şi-au pus viaţa aici.
Şi acum şi-o vor pune în altceva. Întotdeauna există ceva în care să ţi-o pui.
Nu aşa ne spun Scriptura? Trebuie să-ţi pierzi viaţa înainte de a o găsi.
Scriptura vă ghidează aici?
Încerc să le ofer oamenilor credinţă, dle Noir.
Înainte şi eu cântam în formaţie.
Am făcut câteva glume. Erau jalnice.
Adevărul este că nu am fost buni. Am fost daţi afară. A fost o binecuvântare.
- Vrei să spui ceva? - Ce să spun?
Ar trebui să spui ceva deoarece a fost în spectacol atâţia ani.
- Aşa este. - Nu pot. Eu nu fac asemenea anunţuri.
Este un motiv pentru asta sau nu-ţi pasă de oameni?
Ce zici de o clipă de tăcere.
Linişte la radio. Nu ştiu dacă va merge.
Vrei să spui că dacă ar muri mama
- nu ai zice nimic? - Dacă ce?
Te-ai comporta de parcă nu s-ar fi întâmplat?
- Cum ai putea face asta? - La radio nu privim înapoi.
Asta este şi frumuseţea. Nimeni nu îmbătrâneşte şi nu moare.
Ne vedem de drum.
Şi dacă ai muri tu?
- Nu vrei ca oamenii să-şi amintească de tine? - Nu aş vrea să li se spună.
Ştii ceva...cineva a murit acolo jos.
Nu numai că nu eşti atent, dar nu spui nimic?
Sunt atent în a-mi face teaba.
- Urmezi. - Trebuie să iau pe cineva să mă ducă acasă.
- În seara asta nu dorm singură. - Nimănui nu-i pasă.
La toţi ne pasă.
...făcută din brânză adevărată din Minesota şi cârnăciori.
Mă întorc imediat.
Dă-mi-o pe Molly.
Da.
Milly, ascultă, vreau să faci ceva pentru mine. Este foarte important.
- Ce este? - Vreau să vii aici pentru
a vorbi între patru ochi. Poţi face asta?
Sunt chiar aici.
- Cine este? - Nu ştiu.
- Cine-mi vorbeşte? - Eu.
Alo?
Nu este nimeni acolo.
Trebuie...să-ţi cer să faci ceva pentru mine.
Este foarte important.
Am nevoie de ceva de băut.
Eşti bine?
Da.
Cum merge acolo cu Omul cu Coasa?
Cum ţin băuturile acolo? Destul de bine.
Este dur, dar
cred că...
cred că am o altă soluţie.
- Care anume? - Era într-o formaţie
cu mult timp în urmă pe nume "Ducii Ritmului."
Dacă am putea aduna tipii din formaţie
şi să-i punem în spectacol...
Îmi pare rău. ...am putea...
Am putea...poate l-am face să se răzgândească.
Am face o reuniune
cu întreaga
formaţie, chiar aici.
Pentru finaluri fericite!
- Doamne, ce bună e! - E cumva lapte?
- Pardon? - Scuze.
Uite ce vreau să faci:
du acest bilet fetei
din spatele scenei
- Cui s-o dau? - Femeii din spatele scenei.
Femeii blonde cu haină albă.
Este frumoasă şi blondă.
Nu ai cum s-o ratezi.
Îngerule, omul din...
- ...barcă? - Cabină.
Bărbatul din cabină. Fă-l să plece.
Dă-i asta şi apoi distruge-l.
Este timpul să aducem în emisiune
două femei frumoase care cântă împreună
de când erau fetiţe.
Au ţinut în viaţă toate cântecele vechi.
Întâmpinaţi-le cum se cuvine pe fetele Johnson.
Mulţumim. Mulţumim foarte mult.
Vom cânta un cântec scris pentru mama noastră
care ne-a crescut
fără lux, fără vacanţe.
Dar am avut o plăcere.
Şi aceea a fost muzica.
Mama ne adora când cântam.
Indiferent cât de obosită era.
Pentru tine, mamă.
O, Chuck,
cântă pentru tine.
Ar trebui să fii acolo, cântând.
Tu urmezi.
Fetele Johnson, oferite vouă de Powder Milk Biscuits.
Să-i întâmpinăm pe
Dusty şi Lefty.
Mulţumim foarte mult.
Eu şi Lefty suntem mândri de asta.
Este un număr nou.
Este dedicat prietenilor noştri de acolo.
Dumnezeule! Îi omor.
Ce faci?
În fund... Oricum spectacolul se va anula.
Minunat! Acum şi sâni.
Ce e cu sânii? Cântă acel cântec despre nu ştiu ce...
De ce nu? Hai să distrugem spectacolul!
Hai să bem ceva.
Acesta este finalul.
Ne vor închide.
Gata! Ajunge!
Sper că v-a plăcut spectacolul din seara asta.
Măi să fie!
Mai avem şase minute. Cum s-a întâmplat asta?
Mai ai ceva pentru şase minute? Aţi mai repetat ceva?
Dragă, ţii minte când ţi-am spus că o uşă închisă înseamnă alta deschisă?
Du-te jos şi ia-ţi muzica, apoi vino şi cântă.
Lola, du-te!
...persoanelor timide să se ridice şi să facă ceea ce este necesar.
Sperăm să vă vedem aici
săptămâna viitoare la aceeaşi oră. Emisiunea v-a fost oferită de
prietenii voştrii de la "Powder Milk biscuits"
Şase minute. Lola va cânta un cântec.
Dar, mai întâi vom
vom aduce o tânără care-şi va face debutul în emisiune.
S-o aplaudăm pe această tânără talentată
care cunoaşte toate cântecele vechi
şi va interpreta pentru prima oară, chiar aici.
Întâmpinaţi-o pe frumoasa Lola Johnson.
Lola Johnson, doamnelor şi domnilor.
...ţineţi-vă picioarele pe pământ şi speranţele ridicate.
Rugaţi-vă să plouă,
şi menţineţi umed umorul.
Nu uitaţi să mâncaţi biscuiţii "Powder Milk."
Spectacolul aproape s-a terminat.
Ţi-a plăcut spectacolul? Într-un fel.
Obişnuiam să-l ascult în fiecare săptămână.
A fost frumos cât a durat. Dar timpul a expirat.
Aşa este. Aşa că ai grijă cum conduci în seara asta.
- Vrei să te duc undeva? - Este o scurtătură spre aeroport.
Un deal cu nişte curbe strânse.
Vreau să aud aşa.
Când îi ascultam
aveam impresia că sunt prietenii mei.
Dar s-a întâmplat ceva, nu?
Aşa este.
Eu sunt acel altceva.
Cât durează drumul la aeroport?
- Douăzeci de minute. - Ea mi-a spus că este o scurtătură.
Da, domnule, o ştiu.
{y:i}Acela a fost ultimul recital
{y:i}Maşina a lovit un copac şi a explodat.
{y:i}La revedere, "Omule cu Coasa".
{y:i}Dar asta nu a schimbat nimic.
{y:i}A doua zi dimineaţă, un camion {y:i}cu oameni de la demolări
{y:i}soseşte şi doi oameni încep săpăturile {y:i}pentru explozibil.
{y:i}Cu bine, amice.
{y:i}Îţi fac cinste cu o băutură.
Ascult-o. Vorbim despre a face un tur.
- Cine? - Toată trupa de la radio.
Dar spectacolul a fost anulat de ani.
Întotdeauna mi-am dorit un turneu de adio.
Vreau doar să mai fac un spectacol, apoi încă unul.
Până voi fi într-un scaun cu rotile. Vreau să continui să le fac.
Sunt multe oraşe în care nu am avut un recital.
Mulţi oameni ne aşteaptă acolo să ne vadă.
Nu contaţi pe mine. Am alte treburi.
- Ce anume? - Lucruri...diverse afaceri...
Voi fi multă vreme în alte oraşe.
- Dar tu? - Sunt liber.
- Lucrez la o parcare. - Parcare?
Da, este o slujbă bună.
- Uitaţi cine a venit! - Dumnezeule, ce mi-au lipsit băieţii ăştia!
Ia uitaţi cine a venit din preerie!
Credeam că aţi părăsit oraşul înaintea şerifului.
Femeia a decis să nu depună plângere.
Care a fost crima? Sforăiai prea tare?
Doar ce ne-am întors în oraş, după ce am cântat în cazinouri în Dakota de Sud.
Ce aţi jucat? Pinacle?
- Am cântat. - Am auzit că vreţi să începeţi un tur.
Adăugaţi la repertoriu nişte trucuri cu lasoul.
Uitaţi! Lucrează de numai şase luni şi este managerul.
Ce face?
Nu ştiu. E ceva religios.
E ceva mare şi prinde repede.
M-am uitat peste hârtii.
Ai auzit de fonduri mutuale?
Te-ai fi descurcat mai bine dacă îi ţineai la ciorap şi-i puneai sub pat.
De aceea am vrut să mă ajuţi.
Semnează asta. Ce este?
Trebuie să-ţi inventariez bunurile.
- Ce anume? - Bunurile.
Puterea de a mă reprezenta.
Şi ai cheltuit 60.000 de dolari pe autobuz?
De ce nu m-ai întrebat?
Îmi pare rău.
Pot păstra autobuzul?
Vorbim mai târziu.
- Te iubesc. - Şi eu.
Pa.
...păcat că bătrânul nu a fost acolo s-o audă.
{y:b}Traducerea şi adaptarea: AMC