Pentru juriu şi ca să se consemneze, spune-ţi numele.
David Marks.
- Şi unde te-ai născut? - În New York.
- Tatăl tău mai trăieşte? - Da, domnule.
- Dar mama ta? - Nu, dle.
- Câţi ani aveai când a murit mama ta? - Şapte ani.
- Erai de faţă când a murit? - Da, dle.
Şi cum a murit?
A murit de moarte năprasnică?
Această poveste e inspirată de evenimentele ce au avut loc
între ianuarie 1971 şi noiembrie 2003, în Texas, Los Angeles şi New York.
David, dacă nu te superi, o să te întreb mai multe despre trecutul tău.
David?
- Poftim? - Trecutul tău...
Vreau să sun cu taxă inversă, vă rog. David Marks.
New York 1971
Tată? Sunt David.
Cum să fac asta? Sunt în frac!
Nu poţi să chemi un instalator? Sigur, de ce-ai face una ca asta?
N-are nicio noimă.
De ce să chemi un instalator să repare o instalaţie?
Tu la ce te uiţi?
- Bună. - Bună.
Am uitat de ce-am venit aici.
- O să fac nişte cafea. - Cum?
- Vrei cafea? Voiam să fac... - Nu, mulţumesc.
Trebuia să mergi undeva?
Da, dar mi-e teamă că va fi îngrozitor.
Ai ceva pe care l-aş putea pune dedesubt?
Da, poftim.
- De când te-ai mutat aici? - De duminică.
- De unde vii? - Din Long Island.
Am plecat din casa mamei.
Ai terminat?
Cred c-ar trebui să mă opresc.
Nu-s instalator.
Probabil ai ghicit asta...
N-am de unde să scot un instalator până luni, aşa că...
Presupun că n-am făcut altceva decât să...
Vrei să te ajut cu aia?
Da...
Presupun că n-am făcut decât să vin să-ţi spun că-ţi curge instalaţia.
Şi că ar trebui reparată.
Miroşi frumos.
O să întârzii.
Şi? Mereu întârzii.
Poţi să dai vina pe mine.
- Bună. Sunt David Marks. - Pe aici.
- Doamne! - Ţine ăsta.
Vreau să te rog să-l ignori.
Îmi cer scuze pentru orice ţi-ar spune până vine vremea să plecăm.
Ai întârziat! Întotdeauna întârzii.
Cine nu te cunoaşte ar crede că eşti un om ocupat.
- Văd că ai venit cu o prietenă. - Katie.
- Spune-ţi întotdeauna numele întreg. - Katherine McCarthy.
Eşti o tânără drăguţă.
L-ai făcut chiar şi pe vagabondul de fiu-meu să pară chipeş.
Chiar este chipeş!
Vreau să ajungi următorul senator al statului New York.
Nu te-am invitat aici să te ajut să ţi-o pui.
- Dle ambasador Moynihan! - Sanford, felicitări!
Mulţumesc, bine aţi venit. Liz, mereu încântătoare...
Dle ambasador, vi-l amintiţi pe fiul meu mai mare? David?
David, moştenitorul familiei, desigur. Ce mai faci?
- Bine, mulţumesc. - Şi ea e...
Catherine McCarthy.
Dră McCarthy, soţia mea, Elizabeth...
- Dle ambasador... - Omul zilei! Mulţumesc.
- Poftim, tată. - Mulţumesc, Daniel.
- Nu trebuia să porţi mănuşi albe? - Poartă tu!
- E irlandez? - Poftim?
- Moynihan e nume irlandez? - Galic. Se trage din galica scoţiană...
Prieteni, un bărbat care e destul de copt ca să ştie cum arăta strada 42...
Sanford Marks!
Mulţumesc, dle primar.
Tata avea o viziune asupra Times Square, pe care mi-a transmis-o şi mie.
Unde sunt săli de spectacole erotice private, saloane de masaj,
văd teatrele de pe Broadway aduse la gloria de altădată.
Unde sunt hoteluri în ruine văd birouri strălucitoare
clocotind în vâltoarea afacerilor importante din acest oraş.
Sper să pot readuce viaţa în inima acestui cartier, atât de drag tatălui meu,
omul care a avut încredere că-i voi purta pe mai departe viziunea.
Pentru Howard Marks!
David, spune-mi despre afacerile familiei tale.
Organizaţia Marks a fost întotdeauna atât de puternică în New York?
Am fost mereu printre primii cinci-şase proprietari din Manhattan.
Erai interesat să lucrezi în domeniu?
Nu, dle.
- Un magazin cu mâncăruri sănătoase? - Prostesc, nu?
Nu, mi se pare grozav.
- Serios? - Da. Unde?
Mă gândeam că poate în Vermont.
Tu cu ce te ocupi?
Voiam să urmez Medicina, dar de când a murit tata...
Ciudat cât e de greu să faci ceea ce vrei.
Da...
Pariez că tu poţi face orice.
Tatăl tău era de acord să trăieşti cu Katie McCarthy?
Nu-l deranja, dar voia să vin în New York, să mă ocup de afacerile familiei.
Ce-ai făcut în loc de asta?
M-am mutat cu Katie în Vermont.
Ne întorsesem la rădăcini, aveam o viaţă simplă.
Cumpărasem o bucată mică de pământ şi ne ocupam de magazinul cu mâncare.
NUMAI LUCRURI BUNE
E perfect.
Cu siguranţă e o tânără entuziastă. Unde ai găsit-o?
Pe strada 53. Îi era spartă ţeava de scurgere.
Da. Faimoasa spărtură de ţeavă de pe strada 53.
Nu-ţi pare rău că ai renunţat la cariera promiţătoare în imobiliare?
Nu.
Ignori un fapt de viaţă cât se poate de dur, David.
- Care? - N-o să fie niciodată ca noi.
Ştiu.
Nu e grozav?
Nu-ţi uita racheta.
David! Vorbeşti singur.
- David, sper că ai luat un digestiv... - Şunca pare delicioasă, mamă.
Am amestecat ketchup şi muştar. I-am spus "keştar".
Katie, fratele tău o să fie milionar.
David, familia voastră ce face de sărbători?
- Ne ducem la schi. - La schi?
- O să-l învăţ să schieze. - Şi eu aş fi speriat.
- Arăţi grozav! - Mulţumesc.
- Nu arată grozav? - E o fată frumoasă.
Familia Marks! Glumeşti? Deţin jumătate din Times Square.
- Vreţi să nu vorbiţi despre asta acum? - Care jumătate? Ce tot spui?
- Vorbeam despre... - O duce la Paris. Asta spunea.
Pe mine de ce nu m-ai dus la Paris?
Pe tine o să te ducă la Parisul din New Jersey.
- Mama face cafea. - Ce?
- De ce te ascunzi? - Nu mă ascund.
E chiar atât de îngrozitor?
Îngrozitor? Nu, deloc.
Doar că sunt altfel, asta-i tot. Sunt foarte diferiţi.
Felul în care vorbesc unii cu alţii... Şi şunca cu ananas şi cireşe...
- Îmi plac cireşele alea. - Şi mie.
Sunt doar foarte diferiţi.
- Te măriţi cu mine? - Cum?
Ăsta e un "da"?
- Mulţumesc. - A fost plăcut.
Da...
Asta a vrut el să facem, să oficializeze căsătoria.
E 39,50 $ de fiecare. Asta include şi un bacşiş generos.
Scuzaţi...
- Mulţumesc, mamă. - Cu plăcere, dragă.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
RUTLAND, VERMONT 1972
...Porumbul nu se vindea, copiii lui flămânzeau
iar măcelăria lui valora o avere.
Dar tata nu ceda. Obişnuia să spună:
"Întotdeauna există o cale de a convinge un proprietar."
Omul s-a lăsat convins...
Mai devreme sau mai târziu, toată lumea o face...
David, uită-te cine a venit.
Vorbeam de lup...
Bunicul tău n-a venit la mine cu pălăria în mână să mă roage să-l urmez.
Era de la sine înţeles. Eu am înţeles, fratele tău înţelege
şi ar trebui să înţelegi şi tu.
- Suntem fericiţi aici. - Eu vă sponsorizez.
- Doar până ne punem pe roate. - Pe roate?
- Crezi că ea e fericită aici? - Nu e?
Crezi că la dărăpănătura asta se gândea când a plecat din New York,
când a pus ochii pe tine? Nu! Se aştepta la mai mult.
Merită mai mult. E o femeie frumoasă.
Ca mama ta.
- Mulţumim că ne-aţi vizitat. - Mulţumesc, dragă.
Acum trebuie să mă întorc la treabă.
Cum crezi că-şi permite fiul meu să trăiască aşa?
Ce e?
Mult noroc. V-aţi gândit la vreun alt loc?
Şi de ce aţi vândut-o?
Presupun că asta credeam că ar trebui să fac.
I-am îndeplinit dorinţa tatei şi am fost de acord să intru în afacerile familiei.
Unii dintre chiriaşii noştri din Time Square
plătesc cu bani gheaţă, aşa că o să-i colectezi tu, personal.
- Solly, dă-i adresa să ajungă la Luxor. - Sigur.
Când o să ajungi acolo, o să vezi de ce te-am trimis.
Cei de acolo nu-s... oameni de afaceri.
Dar trebuie să scoatem bani din proprietăţile alea,
până o să le dărâmăm.
Într-un final, poate o să te las să te ocupi de toată zona.
Mă bucur să te am alături de mine, fiule.
Şi ţine-l pe Solly la curent.
Explică-i juriului, te rog, în ce constau afacerile familiei.
Bunicul meu avea proprietăţi în Midtown,
unde cândva fusese o fermă.
Pe măsură ce s-a dezvoltat zona, am construit apartamente, birouri
şi tot ceea ce trebuia la momentul respectiv.
Poftim...
Ce făceai în cadrul Organizaţiei Marks?
Chestii legate de închiriere. În principal ţineam evidenţele contabile.
L-am urmărit pe puşti toată noaptea.
La saloanele de masaj, la spectacolele erotice private,
la cinematografele porno...
Lumea vede doar zgârie-norii cu birouri.
Marks deţine clădirile cel mai rău famate din Times Square.
- El e problema. - Ce vrei de la mine?
Trebuie să porniţi ofensiva, dle primar.
- Daţi-mi voie să folosesc poliţia. - Linişteşte-te, Sidney.
Vom obţine ceea ce vrem.
Ţine minte: noi suntem doar custozii, dar tipul ăsta e proprietarul!
Drăguţ. Dacă tot voi fi un industriaş, măcar să ne bucurăm de avantaje.
- Tragi cu ochiul! - Ba nu!
- Vrei să numeri? - Fă-o tu.
Cinci, patru, trei...
...doi, unu, deschide-i!
Doamne!
Îţi place acolo sau cobori?
- O să cobor. - Coboară.
Bună.
O să fie atât de frumos aici!
Te-ai gândit cum ar fi să avem copii?
Haide! Nu vrei un mic David tropăind prin casă?
Care să te tragă de degete dimineaţa, să-ţi bage mâncare prin păr?
Vrei să spui că nu?
Am putea să vorbim despre apartament, care să fie camera de zi, bucătăria?
Vrei să spui că nu vrei acum copii, sau niciodată?
Niciodată.
David...
E ceva în neregulă cu tine?
Da.
Ceva e în neregulă cu mine.
David!
Da?
Eşti în regulă?
David, ai urmat vreodată un tratament psihiatric?
Nu. După ce a murit mama, am fost trimis la psihiatri,
chiar la mulţi dintre ei.
Nu mi s-a părut că mi-ar fi fost de vreun folos.
Este cineva în viaţa ta cu care ai putut vorbi deschis despre trecutul tău?
David, ticălosule, vino şi îmbrăţişează-mă!
Ce mai faci?
Uită-te la ea.
Jur că nu ştiam să existe astfel de oameni ca ea.
- E perfectă. - Ce vrei să spui cu asta?
Nimic din ceea ce fac nu-i displace.
Te-a cucerit cu totul.
Trebuie să fie senzaţional să ţi se publice prima carte.
Mă gândeam să urmez nişte cursuri.
Poate ceva pregătitor pentru Medicină?
Cum se descurcă David lucrând pentru tatăl lui?
Ori nu spune, ori spune că e în regulă.
Aşa e el. Face ca atunci când şi-a pierdut mama.
- Cât a trecut de când s-a stins? - "S-a stins"?
S-a aruncat de pe acoperiş!
I s-a spart ţeasta ca o nucă, pe şosea.
David a văzut totul.
S-a ascuns sub o masă o săptămână şi când a ieşit...
a fost de parcă n-ar fi avut niciodată.
- Ce n-ar fi avut? - O mamă. Şi asta a fost tot.
Scuză-mă, Katie.
Zâmbeşte!
- E foarte drăguţă. - Incredibil.
Eşti singura pe care o ştiu care spune "drăguţă" de parcă ar înjura.
"Drăguţ" e un lucru grozav. Aş fi vrut să fiu şi eu drăguţă.
Şi eu aş fi vrut să fii drăguţă. Ce i-ai spus?
Nimic, nu i-am spus nimic. Am stat doar de vorbă. Abia am cunoscut-o.
- Nimic? - Oricum...
Mi-a fost dor de tine.
Încetează! Am fost drăguţă. Mi-a fost dor de tine.
Şi mie mi-a fost dor de tine.
M-ai surprins, puţin. Să te însori cu o blondă frumoasă, care nu e evreică?
- N-aş spune-o chiar aşa. - Şi să lucrezi pentru tatăl tău?
Spuneai că n-ai face asta niciodată. Când e tăierea moţului?
Haide, doar mă ştii.
Fata aia ştie cât eşti de distrus?
Trebuie să te readucem pe linia de plutire. Ştiu o terapeută grozavă.
O să-ţi placă pentru că face şedinţe şi la domiciliu.
Încearcă să te concentrezi asupra respiraţiei.
Nu contează atât amintirea, cât sentimentele pe care le stârneşte.
- E-n regulă? - Din nou?
Fir-ar...
Iisuse!
Cum vi se părea noua viaţă în oraş?
Afacerile cu imobiliare în New York se fac la cravată şi costum,
iar eu nu prea eram pregătit pentru aşa ceva.
Dar lui Katie părea să-i placă oraşul, aranjase apartamentul
şi în final ajunsesem să cumpărăm o casă de weekend pe malul lacului.
- Sunt prea aranjată? - Arăţi minunat.
Casa asta trebuie să fi costat o grămadă de bani.
Crezi că toţi ăştia au venit din oraş?
A venit fratele meu.
Haide!
Bună!
Doamne! Fani ai muzicii disco!
Ce fa... Hei!
Chiar cred că e ceva unic.
Sigur, mi-ar plăcea să-mi spui care-i planul de afaceri...
Ridică-te. Vino să dansezi cu mine.
Îţi mulţumesc că ne-ai invitat.
Drăguţ că ne-am cunoscut, în sfârşit, vecinii.
- Pot să pun mâna pe burta ta? - Sigur.
- Se mişcă. - "Ea" se mişcă.
- De unde ştii? - Ştiu, pur şi simplu.
Înainte de a veni, Barry a probat toate cămăşile pe care le are.
- Nu prea ieşi în oraş. - Cei mai mulţi sunt prietenii lui David.
Şi nici nu cred că-i cunoaşte măcar pe jumătate dintre ei.
Eu credeam că sunt prietenii tăi.
- Unii dintre ei. - Aşa se poartă oamenii cu tine.
Te protejează, într-un fel.
- Poate pentru că sunt însărcinată. - Eşti?
- Eşti prima căreia i-am spus. - E minunat. În ce trimestru e sarcina?
Am aflat de curând. Nu ştiu cum de s-a întâmplat.
A venit pe neaşteptate.
- N-am spus asta. - Ai spus că nu poţi, că nu-i posibil.
- N-am spus asta. - Că e ceva în neregulă cu tine.
- Am spus eu asta? - Da, ai spus.
- Şi ce contează? - Contează mult.
Avem un apartament în Manhattan, o casă la ţară, Mercedes...
Nu-mi pasă de toate astea.
- Nu-ţi pasă... - Îmi pasă de tine, David!
Vreau să am copilul tău. David!
- Atunci să ne întoarcem în Vermont. - Bine, să ne întoarcem în Vermont.
Facem tot ceea ce vrei. Te rog, David.
Nu va fi la fel ca atunci când ai crescut tu.
Ce ştii tu despre asta?
Nu sunt oarbă.
David...
Uită-te la mine!
Îţi imaginezi că sunt aşa cum mă vezi tu.
Dar nu sunt aşa.
Cere-mi orice, orice doreşti, şi o să fac.
Dar nu-mi cere asta. Nu pot face asta.
Eşti gata?
Trebuie să ne oprim undeva.
Ce facem aici?
- Ce-i cu locul ăsta? - Trebuie să dau un telefon.
Sunt la Luxor şi sunt poliţişti peste tot.
Ascultă, du-te la Avon. S-ar putea să urmeze ei.
Găseşte pe altcineva. Trebuie s-o duc pe Katie undeva.
Despre ce naiba vorbeşti?
Primarul nu e disponibil.
David! Mişcă-ţi fundul la Avon şi ridică banii!
Du-te înainte şi vin şi eu din urmă, bine?
Voi fi acolo.
Dle Marks?
Dnă Marks?
Îmi pare rău, dar trebuie să începem.
David!
Uite cuplul fericit! Avem de aşteptat vreo oră.
Te superi? E în regulă? Poţi aduce un scaun aici, te rog?
E-n regulă? Mulţumesc.
Mulţumesc...
Am auzit de toată agitaţia de azi.
Bătrânul cred că te-a alergat prin tot oraşul.
Şezi! Mă duc eu. Ce e cu tine?
Îmi pare rău. Ăsta e Todd. E aerian cu totul la ce se întâmplă în jurul lui.
Asta îl face să fie un nemernic.
Vino în "biroul" meu.
Hai, o să te înveselească.
Ai mai făcut asta vreodată?
Nu.
Trebuie să inspiri rapid, în felul ăsta.
Crede-mă. Oricare-ar fi problema ta, va dispărea.
Cum au decurs lucrurile în următorii ani?
Am început să ducem vieţi separate.
Katie locuia în casa de lângă lac, urma nişte cursuri în apropiere.
Eu încă lucram în oraş şi asta îmi ocupa timpul.
- I-ai spus măcar că dai la Medicină? - Încă nu.
- Trebuie să-i spui. - Ştiu.
Din cauza şcolii. Vin aici în timpul săptămânii şi ne vedem doar în weekend.
Da, dar va afla oricum. Pentru că o să intri.
1978
FACULTATEA DE MEDICINĂ Dnei Katherine Marks
David?
Ce faci?
Se îndepărtase de ţărm. Nu vreau s-o fure cineva.
Bună! Aţi sunt la Katie şi David. Lăsaţi un mesaj.
Bună, sunt eu. Nu ştiu cât e ceasul, dar e târziu.
Şi e atâta linişte aici, încât cele mai mici sunete mă fac să tresar.
Voiam doar să-ţi spun că mi-e dor de tine şi simţeam nevoia să-ţi aud vocea.
Sper că mai vrei să vii mâine. Ar însemna mult pentru mine.
Surioara mea va face Medicina. Vă vine să credeţi?
Felicitări, David. Cred că eşti foarte mândru.
- Unde-i campusul universitar? - E în Bronx. E în oraş.
Şi au cel mai bun curs pediatric din ţară.
Întotdeauna m-am gândit că o să ajungi doctor.
Mulţumesc, mamă, mă simt mult mai bine acum când mă gândesc la viaţa mea.
Katie, nu-ţi găsesc haina. Unde ai pus-o?
- Doar nu pleci? - Nu!
- Ba da, trebuie să conduc... - Ia loc, David.
Trebuie să conduc tot drumul până în oraş, aşa că...
Ce e? Nu plec nicăieri. Jim, stai jos.
- Mă duc să pornesc maşina. - Fă ce vrei. Eu încă nu plec.
Ce e? Ce e atât de important acasă de trebuie să ne grăbim?
Ce e, David?
Te aştept în maşină.
Unde pleci? Unde o să te duci?
Unde o să stai? Căci dacă pleci, n-o să-ţi subvenţionez stilul de viaţă!
Nu cred că vrei asta. Eu nu vreau asta.
Am putea să ne gândim puţin la asta?
Niciodată nu m-am apropiat atât de cineva.
Totuşi, nu te cunosc deloc.
Poate ar trebui să stau cu mama, până se lămuresc lucrurile.
Glumeşti, nu?
Nu abandona din cauza lui tot ce-ai realizat.
N-o să părăseşti New Yorkul să te muţi înapoi în Long Island.
Dnă, îmi pare rău, cardul dv. a fost refuzat.
- Cum? Mai încearcă o dată. - Am încercat deja.
- Nu înţeleg... - Aveţi alt card sau bani lichizi?
- E doar 22,75 $. - Ştiu cât e...
Tu la ce naiba te uiţi? Mănâncă-ţi salata.
Am nevoie doar de bani pentru terminarea facultăţii.
Să încerc să vă explic...
Soţul dv. e beneficiarul unor fonduri de investiţii ale familiei,
care au fost stabilite cu mult înainte.
Ştiu asta.
Aveţi acces la banii lui cât timp sunteţi căsătoriţi,
dar dacă vă separaţi, dacă divorţaţi,
nu vă alegeţi cu nimic, pentru că nu are niciun ban al lui.
Ticăloşii!
Totuşi, familiile ca Marks îşi împart averile în felul ăsta
ca să se ferească de divorţuri.
Ticăloşii!
Aţi putea să nu mai spuneţi asta?
Oamenii ăştia joacă dur.
Dacă vreţi să cădeţi la înţelegere, gândiţi-vă cum îi puteţi motiva.
Cum ţi-ai petrecut ziua?
Bine.
Astăzi am luat prânzul cu Lauren.
Ce altceva ai mai făcut astăzi?
Ce naiba a fost asta?
- E cineva pe terasă! - Sună la poliţie!
Dumnezeule...
Doamne sfinte! Ce s-a întâmplat?
Ce naiba s-a întâmplat? Kate, sună la poliţie!
Nu!
David.
Katie e alături, cu noi. Se teme să vină acasă.
Ne-am certat.
Dar e o nimica toată... Sau nu chiar.
Dar îi poţi spune să vină acasă. S-a terminat. Îi spui, te rog?
Ar trebui să stea la noi diseară, până vă mai liniştiţi.
Mulţumesc.
Noapte bună. Mulţumesc.
- Bună, Lula. - Bună ziua, dnă Marks.
- David e aici? - Nu. E sus, cu fratele lui.
Îl aştept în birou. Voi da câteva telefoane.
La semnalul sonor, ora va fi 11:59:00.
La semnalul sonor, ora va fi 11:59:20.
La semnalul sonor, ora va fi 11:59:40.
Plec să iau masa de prânz, dnă Marks.
Bine, Lula. Mulţumesc.
La semnalul sonor, ora va fi 12:10:40.
Bună seara, dnă Marks.
SENATORUL DANIEL PATRICK MOYINIHAN
- Trimite-l înapoi. - Poftim, dle?
E o problemă de familie. Nu ne priveşte.
Problema nu-i doar că abia mai dai pe la serviciu
sau că nu poţi ţine sub control situaţia de acasă.
Când te afli aici, gândurile îţi umblă altundeva.
E de neconceput.
Avem un birou la etajul 3. E retras.
Nimeni nu te va deranja acolo, nu vei avea bătăi de cap.
Îţi vei păstra secretara şi corespondenţa...
Nu ştiu ce altceva să-ţi spun.
Tată...
De ce n-ai putut, pur şi simplu, să-i dai ce voia?
Eşti un om foarte slab, David.
Tatăl tău l-a lăsat la conducerea Organizaţiei Marks
pe fratele tău mai mic?
Aşa este.
Când s-a întâmplat asta, ce ai simţit?
M-am bucurat.
- Dumnezeule! Katie! - Îmi pare rău.
Nu... Dar ziseseşi că nu mai vii. Totul e în ordine?
- Da. Mama e acasă? - Nu. E încă în Florida.
Nu m-am putut abţine!
A murit când aveam 16 ani.
Nu-mi amintesc prea multe.
Au trecut zece ani. Cum a fost cu putinţă?
Şi chiar mă iubeşte.
Dar de-acum trebuie să am grijă de mine însămi.
Trebuie să-mi trăiesc viaţa.
Tata spunea mereu:
"N-ar trebui să regretăm ce facem, ci ceea ce nu facem."
Dar...
Am făcut un avort.
Şi nu ştiu ce înseamnă asta.
E ceva ce-am făcut, sau ceva ce n-am făcut?
Alo?
- David? - Katie...
Katie, nu plânge... Nu plânge!
Trebuie să mă laşi să plec. Mă ucizi!
Ştiu.
Acum ştiu asta. Doar... vino acasă.
Pot să îndrept lucrurile, îţi promit.
Iubito, te rog, vino acasă.
Te rog.
Katie...
Katie!
Tu la ce te uiţi?
- Katie! Unde te duci? - Acasă. Voi face curat de dimineaţă.
Nu poţi să conduci aşa. Ai băut.
Haide...
Haide!
Bună.
Ce faci?
Ţi-e foame?
Unde e Evan?
La adăpostul pentru animale.
De ce? Ştii că nu-i place acolo.
Da, dar m-a muşcat.
Mi-e frig.
Ce-i?
Ai fi fost o mamă bună.
ACCESUL INTERZIS
De ce m-ai chemat aici?
Cred că te ura.
Mama ta era foarte bolnavă, David.
Dar n-a fost mereu aşa. A fost şi fericită.
Am făcut tot ce-am putut pentru ea, ca pentru tine.
M-ai lăsat să stau afară şi s-o văd aruncându-se.
I-am spus dădacei să te ducă în casă.
Nu-i adevărat.
M-ai lăsat intenţionat afară, ca să privesc.
Am văzut-o.
Pe alee.
Am crezut că doarme, aşa că am încercat s-o trezesc.
- I-am atins capul... - E morbid. Dă-mi fotografia.
De ce nu m-ai luat de acolo, tată?
Cum ai putut să nu mă duci în casă?
M-am gândit că de te-ar fi văzut, stând acolo,
n-ar mai fi sărit.
Eu mă culc. Du-te acasă, la soţia ta.
Nu mai e acolo.
Ce vrei să spui?
Acum sunt la fel ca tine.
David!
În 1982 s-a petrecut ceva care te-a schimbat cu totul.
David!
Da, dle.
În weekend, ne-am dus la lac.
Seara, am urcat-o în trenul spre oraş şi nu am mai văzut-o niciodată.
Dar, după declaraţiile de atunci, date poliţiei,
a fost văzută în aceeaşi seară în apartamentul din oraş.
Dnă Katie...
Da, dle.
Portarul a spus că a văzut-o în dimineaţa următoare,
dând un telefon şi urcându-se într-un taxi.
Aşa este?
Da. Aşa este.
Pe atunci, dispariţia lui Katie a fost anchetată amănunţit.
Da, dle.
Ai fost considerat suspect?
Nu.
După cum ştiţi, Katherine Marks a dispărut de cinci zile.
David, soţul ei, e foarte tulburat.
M-a rugat să vorbesc cu voi în numele lui.
Familia Marks oferă o recompensă de 15.000$
pentru orice informaţie care ar duce la găsirea lui Katie.
Regret. Doar atât vă pot spune, momentan. Mulţumesc.
Deocamdată nu mai primim întrebări. Mulţumim.
Să respectăm intimitatea familiei. Sunt clipe foarte dificile.
Vă ţinem la curent, în caz că se mai află ceva.
Acum unde mai mergem?
Încă n-am fost pe West şi dincolo de 78th.
Putem să pornim din nou, de dimineaţă.
Da.
Nu-i nimic...
DISPĂRUTĂ - 15.000$ RECOMPENSĂ KATHERINE "MCCARTHY" MARKS
ANUL 2000
David, acum vreau să vorbim despre ce-a fost în 2000.
Îmi daţi puţină apă?
Vă mulţumesc că aţi venit atât de repede.
Datorită unor noi probe şi analizei amănunţite a cazului,
am hotărât să redeschid ancheta dispariţiei lui Katherine Marks.
Katherine a dispărut în 1982, cu aproape 20 de ani în urmă.
Până în prezent, nu a fost găsită.
Mulţi din cei care credeau că au scăpat nepedepsiţi
descoperă că acum crimele se pot rezolva
cu ajutorul ADN-ului şi al altor probe criminalistice.
Sigur mulţi sunt neliniştiţi acum. Vă ascult întrebările.
PROBE NOI ÎNTR-UN CAZ VECHI DE 20 DE ANI
Ce-ai crezut despre ce se întâmpla?
Eram convins că procurorul urmărea interese politice.
Nu era om care să nu fi auzit de caz.
Nu puteam merge liniştit pe stradă, pe lângă chioşcurile de ziare...
Era... peste tot.
Ce-ai făcut, atunci?
Voiam să-mi bag lucrurile în maşină, să mă ascund undeva, să mă deghizez.
Credeam că problema era David Marks.
Aşa că nu-mi mai doream identitatea asta.
GALVESTON, TEXAS NOIEMBRIE 2000
Se poate să ascultaţi muzică mai încet?
Mă zgârie pe timpane!
Şi nu-i nevoie nici să trântiţi aşa de tare uşa.
Merit şi eu puţin respect. Ce-i?
Aşadar locuiai în Galveston, Texas,
şi-l întâlneai pentru prima oară pe Malvern Bump.
SUNT MUTĂ
- Te prefăceai că eşti mut? - Da.
Stinge lumina când vii şi când pleci. Îmi creşte factura la curent.
Malvern a crezut că nu poţi vorbi?
Mă îndoiesc.
- A crezut că erai femeie? - Probabil că nu.
În urmă cu 18 ani,
această vilă de la malul lacului era casa de vacanţă
a fiului unui magnat în imobiliare, David Marks, şi a soţiei, Katherine,
o frumoasă tânără studentă la Medicină.
Acum, după procurorul districtual Janice Rizzo,
e considerată o posibilă scenă a crimei.
Astăzi, după o căutare extenuantă, câinii au descoperit un cadavru.
Spre dezamăgirea anchetatorilor, erau rămăşiţele unui câine mort.
După surse din cadrul Procuraturii,
interesul pentru caz a fost stârnit de un manuscris nepublicat
scris de această femeie, Deborah Lehrman.
Acesta descrie o crimă ale cărei detalii seamănă frapant
cu cele din cazul dispariţiei lui Katie Marks, în 1982.
Anchetatorii ar dori să discute cu David Marks,
însă, momentan, acesta nu e de găsit. Transmit în direct...
Lăsaţi un mesaj.
David, sunt Deborah.
Nu pot să cred că totul se întâmplă din nou.
Nu ştiu de unde au numărul meu.
Mai întâi a fost o reporteriţă
şi acum mă sună mereu poliţia din New York.
Vreau să-ţi fiu alături, David...
dar acum am propriile mele probleme pe cap.
Am suferit un accident.
Nu-i grav, dar maşina mea are nevoie... de reparaţii.
Ştii că viaţa în Los Angeles e imposibilă fără maşină.
Să mergem! Lulu, haide! La naiba!
Nu-mi place să-ţi cer asta, dar...
mai am nevoie de nişte bani.
Nu ştiu, e o înregistrare...
Lăsaţi un mesaj.
David? De ce mă eviţi?
Eu mereu ţi-am fost alături! Am fost o prietenă bună! Nu...
Pe cine deranjez? Îmi plătesc chiria, ca toţi ceilalţi!
Mai ai 30 de zile, Malvern!
Te plătesc! Îţi dau bani frumoşi pe magherniţa asta!
- Şterge-o! Am drepturi! - Ce drepturi?
Ai 30 de zile s-o ştergi, Malvern! Ai noroc că nu chem poliţia!
- Unde să mă duc? - Nu ştiu. Ai 30 de zile.
Şi nu mai stinge lumina aia afurisită!
Îmi creşte factura la curent.
Ce soi de relaţie s-a format între tine şi Malvern?
Am devenit buni prieteni.
Unde naiba ai învăţat să tragi aşa cu arma?
- Inima Purpurie! - Jur!
Că te-a ars soarele!
Tot războiul, am tras de pe vapor în nuci de cocos.
De ce porţi toate porcăriile alea?
Ce?
Lucrurile de femeie.
Îţi plac chestiile de genul ăsta?
Nu.
Cred că...
vreau să dispar, o vreme.
Şi tu? De asta ai venit aici?
Eu...
am dispărut cu mult timp în urmă.
Nu-s mereu acasă.
Şi ştiu că-ţi place să te uiţi la televizor. Deci...
Pari un om de încredere.
Poate că, într-o zi, îţi voi cere şi eu un serviciu.
Mulţumesc.
În zilele şi săptămânile următoare, Malvern a aflat că eşti bogat?
Îi spusesem că aveam de gând să cumpăr o casă.
Şi ce efect a avut asta asupra lui Malvern?
Malvern avea o problemă.
Era mereu evacuat. Probabil vedea în mine o soluţie.
Am vizionat case împreună.
Îmi tot spunea: "Asta ar fi bună. Aş avea şi eu loc aici."
Era foarte stânjenitor.
Casa asta ar putea fi bună pentru noi, Malvern.
Lăsaţi un mesaj.
David, trebuie să ne vedem. Vino aici.
Dacă nu-mi dai niciun semn, s-ar putea să dau totul pe faţă.
Ştii la ce mă refer.
David?
David!
David! Nu mi-ai lăsat timp să fac puţin curat.
Dă-l mai încet!
Nenorocitule...
David, o să surzeşti!
Lăsaţi un mesaj.
David, eşti acolo?
M-am ocupat de tot.
Mi-ai spus să te sun, aşa că... asta fac.
Mi-e foame. Aici nu-i nimic de mâncare.
Mă gândeam să mă opresc pe drumul de întoarcere...
Da. Acum o săptămână v-am vizionat casa, cu o cunoştinţă.
Numărul 107.
N-a fost o simplă crimă. Deborah Lehrman a fost executată.
Moartea ei e foarte suspectă, Michelle.
Nu doar pentru că a fost o crimă,
dar şi momentul ales e extrem de ciudat.
Ciudat? A fost ucisă chiar înainte ca procurorul, Janice Rizzo,
să-i pună întrebări despre un alt mister.
Dispariţia, în urmă cu 20 de ani, a unei frumoase mediciniste...
"The Post", interviu despre Marks. WYNS, conferinţă telefonică,
tot despre cazul Marks... Putem rezolva din maşină.
Am fost sunaţi din Albany. Vor să vă întâlniţi diseară.
- Mi-ai adus situaţiile financiare? - Da.
Au fost generoşi cu guvernatorul. Ai totaluri pe ultima coloană.
Toţi sunt de la familia Marks?
Trebuie să mă schimb.
Lăsaţi un mesaj.
David?
Haide, David. Ştiu ce se întâmplă.
Am vorbit cu agenta imobiliară.
A zis că nici măcar nu i-ai trimis vreo ofertă.
Aveam încredere în tine! Ne înţeleseserăm!
Răspunde naibii odată!
- Bună ziua! - Dle Sax.
- Sully. Mă bucur să vă văd. - Şi eu.
Vă rog...
- Nu vă ridicaţi. - Mulţumesc că aţi venit.
Cu plăcere.
Cu ce vă pot ajuta?
S-au întâmplat lucruri foarte neplăcute pentru familia mea.
Deci în noaptea aceea, ajuns acasă, ai aflat că Malvern fusese evacuat.
Da.
Explică-le, te rog, juraţilor ce s-a întâmplat după aceea.
Am avut încredere în tine!
- Malvern te-a ameninţat cu arma. - Da.
Fusese evacuat şi era disperat.
Mi-a pretins să îl primesc în casa mea.
Iar eu nu voiam s-o fac.
Ne-am luptat... şi arma s-a descărcat.
În regulă.
Dacă l-ai ucis în autoapărare, de ce nu ai chemat poliţia?
Ştiam că nimeni nu mă va crede.
Ştiam că nimeni nu va considera c-a fost un accident.
Am fost nevoit să scap de cadavru.
Deci nimeni nu te-ar fi crezut din cauza trecutului tău?
- Poftim? - Trecutul tău.
Hai să clarificăm lucrurile.
Ai ucis-o pe cea mai bună prietenă a ta, Deborah Lehrman?
David, o să surzeşti!
Nu.
Vezi vreo legătură între moartea lui Deborah Lehrman
şi dispariţia soţiei tale, Katie Marks?
Nu, dle.
David, vrei să mai adaugi ceva?
David!
- Mai e ceva, David? - Nu.
Mulţumesc, David. Nu mai am întrebări.
Mărturia lui David Marks, la procesul pentru uciderea lui Malvern Bump,
a convins juriul că a acţionat în autoapărare.
A fost găsit nevinovat.
A ispăşit nouă luni de închisoare pentru aruncarea cadavrului.
Ucigaşul lui Deborah Lehrman n-a fost găsit niciodată.
David l-a vizitat pe Sanford Marks înainte ca acesta să moară.
Îmi lipseşte atât de mult...
Katie Marks e în continuare considerată dispărută.
David Marks, în prezent, locuieşte în Florida.
E investitor pe piaţa imobiliară.
Subtitrare de Catabeg şi Felixuca xxx şi Nifty Team