Ai sunat la dispecerat?
Multiple vehicule implicate, mai mulți morți și răniți.
Accident grav. Mai trimiteți ambulanțe aici!
Am trimis toate echipajele. Nu știu când ajung.
- Am nevoie de paramedici. - Voi face tot ce pot.
- Trimite-i încoace! - S-a făcut.
Mă auzi?
Ascultă-mă!
Uită-te la mine!
În ochii mei.
Simți asta?
E mâna mea. Haide, ține-o!
Te vom scoate de aici.
Am nevoie de ajutor aici!
E în regulă.
Acum ești în siguranță. O să fii bine. Rezistă!
Da? Te descurci bine.
Nu-mi da drumul. Nu-mi da drumul la mână! Rămâi cu mine!
Haide!
Rămâi cu mine, da?
Rămâi cu mine.
Bun.
Rămâi cu mine.
UN AN MAI TÂRZIU
- Ce naiba faci? Aia e mașina mea. - Nimic, doar…
- Te-am văzut. Ce-ai luat din ea? - Am stins farurile.
- Ai luat ceva? - Ai uitat farurile…
- Mi-ai luat telefonul? - Trezește-te! Te-am ajutat.
Te-am ajutat.
Îmi pare rău.
E prima întrebare pe care mi-o pun toți.
Dacă am omorât pe cineva.
Atât de nonșalant, de parcă m-ar întreba ce mașină conduc.
De ce nu mă întreabă dacă am salvat pe cineva?
Și ai făcut-o?
Ai salvat pe cineva?
Mama ar spune că doar Dumnezeu salvează.
Trebuie să fie palpitant să prinzi răufăcători.
Doar despre asta o să vorbim?
Îmi pare rău.
Nu mă prea pricep la întâlniri.
Deci întâlnirea ta a fost nasoală.
Nu trebuie să-mi spun povestea vieții unui străin.
„Ce faci? De unde ești?”
Nu cred că problema ta a fost că a pus prea multe întrebări.
Pur și simplu nu voiai să-i cureți țevile.
Nu, tot ce voiam era să-i curăț țevile.
Conversația m-a enervat.
Fetițo, dacă ai nevoie de o revizie…
Taci naibii!
Am vorbit despre asta săptămânal, de șase luni încoace.
Am vorbit despre asta de o mie de ori.
Zău așa! Nu!
Nu mai discut în veci despre asta cu tine. Stai așa!
Nu e treaba ta, la naiba. Stai așa!
Ce e?
Ai cheile în ușă.
Atunci închide! Nu-mi pasă.
Mersi.
Stai în apartamentul 215, nu?
Atunci du-te-n mă-ta!
Nu tu. Vorbeam cu idiotul ăsta.
Știi ceva? Nu te obosi.
Eu sunt Candace.
Catch.
Charlie…
Tocmai te pregăteai de culcare, nu, Charlie?
Pa!
Și tocmai am comandat o pizza,
nu știu dacă ți-e foame…
Trebuie să plec.
Ne mai vedem.
Nu i-am văzut duba, așa că…
Da, nu e aici.
Ce mai faci?
Sunt bine.
Și Kathy și Larry Jr.? Pun pariu că e mare acum.
Crește repede.
Seamănă cu tine sau a avut noroc?
Seamănă cu Kathy și e puternic ca mine. Să vezi ce forță are!
Ce-i cu mesajul criptic? „Sună-mă, trebuie să vorbim.”
Pare o veste proastă.
Mama și tata își reînnoiesc jurămintele.
Biserică, preot, tot.
Își reînnoiesc jurămintele?
O să dea o petrecere după aceea.
Mama vrea să vii.
Dar el vrea?
Îl dăm noi pe brazdă.
Au trecut mai mult de zece ani și tot nu renunță.
Nu, Sharon! Nu mă mai implica în asta.
Mi-a trecut.
Încă ți-e frică de el.
Știi ceva?
N-ar trebui să vii aici în uniformă.
Lumea va zice că am necazuri.
- Și eu mă bucur să te văd. - Da.
Muistule!
Dă-mi drumul!
- Te omor! - Taci!
Futu-i…
Te aplec eu peste mașină, târfa naibii!
- Morții mă-tii! - Taci!
- Ești arestat! - Târfo!
Ești din aia nebună. Ești drăguță, señorita!
Ochii ăia căprui… Du-te-n mă-ta!
Te duc în spate și ți-o trag chiar acum, păpușă.
Poți să mi-o sugi.
Suntem echipajul 7673. Aducem unul pentru înregistrare.
Îți stă bine în uniforma aia. De ce nu ți-o dai jos?
Scoate-mi și cătușele, javra dracului!
- Vreau doar o atingere. - Termină!
Vrei să mă arestezi? O atingere dulce și gata.
Futu-i!
Du-te dracului, poponarule!
Miroase a șuncă aici.
Nu e atingerea pe care o vreau, scumpo!
Stai aici! N-am timp să te dădăcesc.
Du mâna la ceafă. Întoarce-te! Stai jos!
- Stai naibii jos! - Futu-i!
Mike, mai ai un formular de arest?
Târfă nenorocită!
Dă-i o cârpă!
Vreau să vorbesc cu tine.
Trebuie să mai avem o conversație?
Adică tu l-ai lăsa să te ia de boașe?
Am văzut cum ai plănuit totul în mașină.
Abia așteptai să-i faci ceva.
Dacă am sărit calul, scrie în raport!
Urăsc schimbul de noapte. Îmi dă organismul peste cap.
Porcăriile pe care le mănânci ți-l dau peste cap.
Îmi place tura de noapte. Traficul e lejer.
Nimic nu-i mai rău decât o spargere la ora de vârf.
Mai bine oprești și fumezi, că oricum nu ajungi.
Îți place tura de noapte pentru că nu poți să dormi.
Știu ceva ce mă adoarme mereu.
Sunetul vocii tale? Asta îți adoarme soția.
La pământ! Jos! Capul jos!
Faceți-o acum!
Sunați la Urgențe!
Opriți-vă! Stați pe loc!
Stați pe loc!
- Stați pe loc! - Mergem spre sud, la University Field!
La pământ!
Așteaptă, la naiba!
Ridică-te!
Aruncă arma!
Pogo, unde ești?
La naiba!
Ăsta-i pentru frate-meu, târfă!
Aruncă arma! Aruncă naibii arma!
Am zis s-o arunci! Ridică-te! Pune mâinile pe cap!
Pogue, ești teafără? Te simți bine?
Nu mișca, futu-i! La pământ!
Nu te apropia de armă!
- Pogo, ești teafără? - Da! Sunt bine. Sunt teafără!
Nu mișca! Mâinile pe cap!
- El e în regulă! - Ți-am zis să aștepți!
Ți-am luat nectarine. Piersicile erau tari ca piatra.
Ai haina murdară.
Am placat un tip.
De ce ai placat un tip?
Avea mingea și voia să înscrie un eseu.
Poți fi serios?
- Ce zi e azi? - Miercuri.
Nu.
- Am cunoscut pe cineva azi. - Bine.
Mi-ai luat broccolini. Mulțumesc.
Era o femeie.
N-ai placat-o și pe ea, nu?
- E polițistă. - Ai probleme?
- Nu cred. - Asta e bine.
Ar trebui să plec.
- Ne vedem săptămâna viitoare. - Bine.
Brusc, îmi dau seama ce se întâmplă. Mi-a picat brusc fisa.
Unde-s puii de porumbel?
Văd cuiburi cu oușoare în ele, dar niciun porumbel. De ce?
Mereu pui întrebările importante.
Am o întrebare pentru tine. Pot să te întreb doar pe tine.
Poftim, folosește ăsta. Sun-o pe soția ta. Întreab-o pe ea!
E de la spital.
Da. O să se facă bine?
Da.
Brian o să fie bine.
Nu ți-am spus eu? E un tip dur.
Mâine? Vom fi acolo.
- Unde ți-e partenerul? - Are soție.
- Și eu am soție. - Dar soției lui îi place de el.
- Unde te duci? - La baie. Îmi dai voie?
- Las-o să-și refacă machiajul. - Pogue se machiază?
Să-mi dai rujul pe care ți l-am împrumutat.
Nu credeam că o să vii. De ce stai aici?
Nu prea vorbesc cu lumea.
Vrei să iei loc?
Da. Da, sigur.
- Nu ți-am mulțumit. Sunt Sharon Pogue. - Catch.
- Doar Catch? - Da, doar Catch.
De ce ai făcut asta, Catch?
De ce ai atacat un tip înarmat?
Voia să te omoare.
Ar fi putut să te omoare pe tine. Vrei să mori?
Cred că nu am avut timp să mă gândesc la asta.
- Hei! - Hei, Pogo!
Acum ce părere ai?
Cred că a meritat riscul.
- Pentru o necunoscută? - Da.
Și pentru ceea ce faci. Cred că polițiștii sunt grozavi.
Încearcă să ne țină în siguranță pe toți. E o meserie grea.
Pompierii sunt eroii tuturor.
Copiii le fac cu mâna. Oamenii ar trebui să le facă cu mâna polițiștilor.
- De ce râzi? - De nimic.
Știi câți oameni sunt în viață fiindcă i-ai salvat tu?
Fiindcă i-ai ajutat sau i-ai arestat pe cei care le-ar fi făcut rău?
- Nu m-am gândit la asta. - Sau doar pentru că ți-ai făcut meseria.
Iar eu sunt în viață datorită ție.
Ar trebui să fii polițist.
Nu prea știu ce să zic. Nu-mi stă bine cu chipiu.
Cu ce te ocupi? Unde locuiești? Unde lucrezi?
Bine.
Îmi pare rău.
Când vorbesc cu oamenii, parcă îi interoghez.
Ai un zâmbet frumos.
Mulțumesc.
- Ni-l prezinți și nouă pe eroul tău? - Da. Catch, el e Ray.
- Bună, Ray! - Catch.
De ce nu ni te alături? Vrem să te invităm la cină.
Măcar atât să facem fiindcă ai salvat-o pe Pogo.
Știi ceva? Sunt cam obosită. Mă duc acasă.
- N-am întrerupt ceva, nu? - Stai liniștit.
Te conduc la mașină, dacă vrei.
Da. Sigur.
E un cartier rău famat. Eu ar trebui să te conduc la mașină.
Nu am mașină.
Vrei să te duc acasă?
Nu, mulțumesc. Vreau să merg pe jos.
Poți să conduci?
Nu sunt beată.
Crezi că sunt beată?
Ai ști dacă aș fi beată. Aș vomita.
Și nu vomit niciodată.
Nu-ți face griji, bine?
Urcă în mașină!
Stau pe strada Ashland, cum ieși de pe strada 18.
- Nu conduc niciodată. - De ce?
Ce e?
Încercam să mi te imaginez fără haine.
Poftim?
Nu asta voiam să spun.
Încercam să mi te imaginez fără uniformă.
În ziua ta liberă, în haine obișnuite.
Nu locuiesc aici.
Știu. Aici locuiesc eu.
Îi știi pe tipii de la bar?
Sunt prietenii mei.
Oarecum. Lucrăm împreună, spunem glume, ne prostim.
Nu le pot spune lor…
Ce?
Ori de câte ori închid ochii, văd arma aia nenorocită.
Aud pocnetul.
Simt cum mă izbește un glonț în piept și…
Nu știu de ce-ți spun ție asta, poate pentru că erai de față.
Oi fi beată.
Vreau să știu cum de erai în preajma stadionului chiar atunci.
Dacă nu erai acolo?
Presupun că trebuia să ne întâlnim.
Dacă vrei, poți să intri puțin.
Bine.
- Vrei ceva de băut? - Nu, mersi.
Închide ușa, te rog.
Stai și tu jos.
O să mă învârt puțin.
Nu te uita. N-am apucat să fac ordine.
Și ce dacă? E mai autentic așa.
E nepoliticos.
Acum, că sunt aici, pari supărată.
Crede-mă, când voi fi supărată, vei ști.
Doar că nu sunt…
obișnuită să primesc pe cineva aici.
Dar ești aici, așa că, mă rog…
- Hai să vorbim despre ceva prostesc! - Tu prima.
Care-i faza cu „trebuia”? Că trebuia să ne întâlnim?
Sună un pic cam paranormal, după mine.
Unii oameni spun că fiecare emană un miros anume,
care poate fi detectat de creierul unei singure persoane.
Deci ne mirosim reciproc.
- Cine spune asta? - Habar n-am.
Ești nebun.
Mersi că ai venit aici.
Înseamnă că plec?
Nu! Adică nu ești obligat.
Deci ești bine.
Ai venit ca medic?
Acum ești supărată?
Poate că e mai bine să pleci.
Pot să mai trec?
De ce?
O fi de la miros.
Trebuie să plec.
Doamne!
Ce-ai, ești orb?
Idiotul dracului!
Tati!
POLIȚIA DIN CHICAGO
Ce căutați aici?
Salutare!
Mama ta ne-a bătut la cap să venim la prânz.
- Mamă, acum putem să plecăm? - Imediat!
Ea cum se simte?
E foarte bine. O să se bucure să te vadă.
Tata nu e aici?
Ai vorbit cu Larry? Mi-a spus.
Da. Mi-a spus despre ceremonia de reînnoire a jurămintelor.
Sper că o să vii.
Vino, Shar. Cred că ar trebui.
- Mătușă, pot să văd mașina de poliție? - Da.
- Hai, mamă! - Stai așa! Trebuie să plec.
Pa!
- Bună! - Bună!
Arată neschimbată.
Încă miroase a țigări.
- Parcă se lăsase. - Fumează doar șase pe zi.
Ți-a spus Larry că am trecut pe la el? De asta ai sunat?
Te-am sunat pentru că vrem să vii la reînnoirea jurămintelor.
Cum de vă reînnoiți jurămintele?
Într-un fel, e un nou început.
A fost ideea ta?
A amândurora.
E un mod de a binecuvânta căsătoria.
Înainte nu era binecuvântată?
Daca nu gasiti linia cu echipa celui care a aranjat timpii, atunci e furt.
Firește că era binecuvântată înainte!
Tu pur și simplu…
- Ce, mamă? - Te gândești doar la părțile rele.
Nu-ți amintești lucrurile bune. Aș vrea să ți le amintești.
Și eu aș vrea să mi le amintesc.
Dar tata? Își amintește ceva bun despre mine?
Nu te urăște.
- Doar că încă se simte rănit. - Rănit?
Eu l-am rănit?
Cum să fii arestat așa? Nimeni nu uită asta.
Tu cum ai uitat ce ți-a făcut?
N-a fost așa de rău…
Faci să pară și mai rău. Nu s-a mai întâmplat de ani de zile.
Mă bucur că nu s-a mai întâmplat. Asta înseamnă că a funcționat!
De asta am și făcut-o!
Doamne! De ce sunt pedepsită pentru asta?
Nu te pedepsește nimeni.
Te invităm.
O să vii?
- Ai robot? - Ce?
- Ai robot telefonic? - Da.
Închide, ca să-ți las un mesaj pe robot.
De ce?
Vă rugăm să lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Salut! Sunt Sharon.
Poate reușim să…
luăm micul dejun sau ceva.
De obicei mă trezesc devreme și alerg în Lincoln Park.
E o cafenea chiar peste drum.
Pe la opt? Dacă ești acolo, o să ne vedem.
Vă rugăm să lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Bună! Nu răspunde. Ascultă…
N-am prea dormit azi-noapte.
Poate că a fost o idee proastă.
Mă simțeam cam ciudat aseară.
Oricum, sunt bine acum.
Să lăsăm lucrurile așa cum sunt.
Futu-i!
Ce e?
Cine e? Ce e?
Tocmai reușisem să adorm, în sfârșit.
Am stabilit o întâlnire.
Nu era o întâlnire.
O programare. Eu îmi respect programările.
Ai probleme cu ușile? Te-am sunat la 07:00.
Mă trezesc devreme. Am mers pe jos. Te-am așteptat acolo.
Verifică-ți mesajele!
Am nevoie de somn. Vino peste o lună!
De ce crezi că m-aș întoarce?
Ce cauți aici?
Vreau să-ți zic că, atunci când spui cuiva că vei fi undeva,
persoana aceea își rearanjează viața. Gândește-te la asta!
- Fii mai atentă… - Ce ai în pungă?
Poftim?
- Ce ai în pungă? - Nu e treaba ta.
Ai cafea?
Crezi că meriți cafea?
Dar mâncare?
E clar că nu meriți mâncare.
- Am adus cafea, zahăr, îndulcitor… - Neagră.
- În fine. - Neagră și-atât.
Ce viață ți-ai rearanjat ca să iei cafea?
Nu ai zis nimic despre tine. Cu ce te ocupi?
Ce importanță are?
Ești în dormitorul meu și te uiți în sertarul cu chiloți.
Are importanță.
Cine ești?
Cineva care-și respectă întâlnirile.
Vai, ești însurat!
- Dă-mi cafeaua. Dă-o! - Nu!
Ce…?
Știu, ești infractor. Probabil unul penal.
E grozav. Asta-mi mai trebuia acum!
Mă numesc Catch. Nu comit infracțiuni.
Îmi place să fiu cu tine.
Minți.
Te-am primit în casă.
Și n-o să aflu nimic despre tine? Am nevoie de detalii.
- Și eu trebuie să încep de aici. - E ridicol! De ce?
Pentru că așa stau lucrurile.
A, regulile tale.
Regulile mele.
Bine.
Oricum nu voiam să te cunosc.
N-am nevoie de mizeria asta. Sunt obosită.
N-am dormit toată noaptea.
Pa!
Pot să intru?
Da. Intră.
Mersi.
Controlează-ți faza cu ușa.
Locuiești aici?
Nu stă nimeni aici. Ce e asta, un fel de paravan?
- La asta te refereai, nu? - Ce?
Interogatoriul tău. O să am nevoie de un avocat?
Nu-mi place să fiu dusă de nas.
Nu asta fac.
Atunci spune-mi sincer. Cine ești?
Ce cauți?
Viața ta. Nu vreau surprize.
Asta e. Dorm aici. Mă plimb prin oraș. Asta e tot.
Asta e tot?
În afară de tine.
Și de ce simt pentru tine.
Mai exact?
E uimitor.
Credeam că e imposibil.
Credeam că sunt…
Ce credeai că ești? Homosexual?
Mort.
Ar trebui să înțeleg asta?
Nu.
Te-ai întrebat vreodată ce înseamnă „de la zero”?
Ce înseamnă „hai s-o luăm de la zero”?
Asta e „de la zero”.
Chiar că e zero.
- Tipul ăsta știe unde locuiești? - Nu e periculos.
Nu apare în nicio bază de date. Nu e niciun Catch nicăieri.
L-ai căutat în sistem?
- E o fantomă. - Nu pot să cred că ai făcut asta!
- Suntem parteneri. Doar am grijă de tine. - Nu vreau să-mi porți de grijă.
Nici n-are nume de familie. E tare ciudat.
Îmi amintesc asta.
A fost un zâmbet.
Mai știi polițista?
M-a vizitat.
Te vezi cu ea?
Pune multe întrebări. Vrea să știe totul.
Sigur că da. Toată lumea vrea.
Vorbește cu ea.
Despre ce?
Vorbește cu ea, Catch.
Vorbește cu cineva. A trecut aproape un an.
De fiecare dată când vorbesc cu cineva, mi-e mai ușor.
Nu spun că dispare…
E drăguță?
E… dură.
E frumoasă?
Nu contează.
E frumoasă.
E cam supărată pe mine.
Cere-i scuze.
- Pentru ce? - Nu contează.
Ne place când bărbații se scuză.
- Alo? - Bună!
Bună!
Credeam că intră robotul.
Vrei să suni din nou? Nu voi răspunde.
Nu… Credeam că ești la muncă.
Aș vrea eu!
- Nu poți dormi? - Nu.
Nici eu.
Vrei să mergem undeva?
Acum? E ora 03:00. Toată lumea doarme.
Nu toată lumea.
E o întâlnire?
Doar o programare.
Ne putem odihni dacă vrei.
Odihnește-te.
Pe mai târziu!
Aș vrea să putem înota.
De ce nu putem?
Îmbrăcați?
Doamne!
N-ai voie să te dezbraci într-un parc național!
Învață să-ți iei o zi liberă!
Haide!
Unde te duci?
O să te spun!
Doamne!
Ce rece e!
Sărută-mă unde n-am mai fost sărutată.
Sărută-mă unde n-am mai fost sărutat.
Mulțumesc.
Charlie! Ți-am zis să nu mai ieși din apartament fără mine.
Trebuie să plec.
1034 către Rob-67. Locația confirmată e locuința Pogue.
Posibilă tulburare a liniștii publice. Vecinul e afară.
- Unde e Larry? - Calmează-te!
- Du-te naibii! Unde e? - Am așteptat să-l arestăm.
- Unde e? - Te calmezi?
Nu-mi vorbi ca unui copil!
În spate, cu Denny.
Kathy e înăuntru cu copilul. Vanessa e cu ei.
Te omor!
Nu ajung nicăieri cu ea.
- Încearcă tu. - Da.
Ești teafără?
Da. Vecinii s-au mutat de două săptămâni și sună la poliție.
Bun venit în cartier!
- Probabil ați făcut multă gălăgie. - Ne-am certat. Oamenii se ceartă.
De ce nu-mi spui…?
Doamne!
La naiba!
- Te rog, nu înrăutăți situația. - Poate să fie și mai rău?
- N-a vrut. Nu s-a mai întâmplat. - Există un început pentru toate.
Nu mă lua de sus, Sharon! N-am nevoie de asta.
- Uită-te la tine. - Uită-te la tine! În casa mea!
Te bagi în familia mea! Cine te crezi?
Eu sunt, Kathy. Nu eu te-am lovit.
N-am nevoie de mila ta, Sharon, bine?
S-a întâmplat, bine? Suferă îngrozitor din cauza asta.
El suferă îngrozitor? Să-l ia dracu’! El suferă?
L-a lovit pe Larry Jr.?
N-ar face asta.
E un om bun, Sharon.
Exact așa ne spunea și mama.
„Tatăl vostru e un om bun. Nu a vrut. Suferă îngrozitor.”
Ieși din casa mea!
Ieși naibii din casa mea!
Ai mers la terapie?
- Vrei să lovești o femeie? Lovește-mă! - Futu-i! Iar începem.
- Calmează-te! - Lasă-mă!
- A fost un accident. - Pare mai degrabă un accident de mașină.
- Haios! Uite ce e… - Taci!
Mi-e silă de tine, lașule!
Javră afurisită!
- Ce faci? - Dă-mi drumul! Lasă-mă!
Ați văzut. Sunteți martori. Asta e agresiune!
- Vreau să depun plângere. - Nu vrei.
Lasă-l să depună plângere!
Ce tot spui? Ai văzut ce-a făcut. Uite, sângerez!
N-am văzut nimic. Te-ai împiedicat și ai căzut.
Uită-te la ea! E nebună!
Dacă te mai atingi de ea, te arestez cu mâna mea!
Ești exact ca el!
Da, că tu n-oi fi?
Tratează-te!
Bine. În regulă. Mersi că ați venit.
Mama a zis mereu că e o chestiune de familie.
Că am încălcat nu știu ce jurământ sacru.
Nu știu.
Când am intrat în casă în ziua aia și am văzut cum o bătea…
Ce era să fac?
Larry era cel care sărea mereu să o protejeze.
Și plătea mereu pentru asta.
Eu nu făceam nimic.
Doar fugeam și mă ascundeam.
Ba ai făcut ceva. Ai făcut ce trebuia. Ai sunat după ajutoare.
Și la ce mi-a folosit?
Nu ai făcut-o pentru tine.
În toți anii ăia…
tata nu m-a rănit niciodată.
Nici măcar o dată.
Ba da.
Stați pe loc! Opriți-vă!
Nu mișcați!
La naiba!
Am probleme de constituționalitate pentru avocatul meu!
Dnul Cuțit are „probleme de constituționalitate”.
Japiță, nici nu e al meu, pe bune.
Vezi cum vorbești!
Dichisitul ăsta încearcă să-și apere iubita.
Vrei nițică iubire de la parteneră. Nu-i așa, dnă polițistă Ștoarfă?
- Ștoarfă! Agenta Ștoarfă! - Sau dna polițistă Japiță? Care e?
N-ai văzut nimic.
Vrei să-ți distrugi viața? Nu-mi pasă.
Dar vrei viața asta și pentru frățiorul tău?
Să umble cu prostii până e împușcat în cap, ca frate-tău?
E un copil. Încă are o șansă.
- Adică eu n-am nicio șansă? - Spun că asta e șansa ta.
Ești destul de deștept să-ți dai seama?
Hai, urcă în spate!
L-ai găsit pe Dumnezeu?
Hai, nu te lua de mine.
Intră!
Văd că ai mobilă nouă.
- Și un nou prieten. Cine e? - Bob.
- I-ai zis Bob? - Nu, ăsta era numele lui.
- Ți-a spus el asta? - Da.
Am și eu ceva.
O invitație la reînnoirea jurămintelor alor mei.
A sosit azi. Am găsit-o în cutia poștală dimineață.
Și te duci?
Nu știu.
Tu te-ai duce?
Îmi ceri să vin cu tine?
De ce? Ai face asta?
Poate să vină și Bob?
Sigur.
Acum, că am stabilit…
Dă-mi de mâncare, mi-e foame.
Să-mi iau haina.
Și schimbă-ți tricoul. Miroși a câine.
Ce faci?
- Ce faci cu jucăriile astea? - Nu-mi umbla prin lucruri.
Nu umblam. Era deschis.
De ce ai jucăriile?
Scuze, n-am vrut să te supăr.
Haide!
Să mergem.
Ce?
Nimic.
Să mergem.
Fii cuminte, Bob!
- Cunoști pe toată lumea? - Ce mai faci?
Merg în capul străzii.
- Încearcă și tu. - Nu.
Haide!
Mă simt aiurea.
Mai încearcă.
Ce e?
Îți place bluesul?
Haide, să intrăm!
Haide!
Scoate-ți haina! Hai să stăm puțin.
Vino!
A fost uluitor! Nu știam că știi să cânți la trompetă.
- De ce nu mi-ai spus? - Nu știu.
- De ce ai plecat? A fost grozav! - Steve!
Frate, nu-mi vine să cred! Steve Lambert!
Ce mai faci, omule? Ești bine? A trecut…
Cred că mă confunzi cu altcineva. Scuze.
Glumești? Stevie, eu sunt.
- Tony. - Nu cunosc niciun Steve.
E o glumă?
Eram în birou și am auzit sunetul, sunetul trompetei tale.
Ți-am zis, nu știu cine ești.
- Lasă-mă! - Hei!
Vrei să-mi explici?
Cine e tipul? Îi datorezi bani?
Nu știu cine e.
Te cheamă Steve?
Mă cheamă Catch.
- Ce vrei de la mine? - Adevărul!
- Cine-i Steve Lambert? - Nu știu.
Trăim cumva o minciună?
Ce o să mai aflu? Că ești căsătorit?
- Unde te duci? - Ce vrei să spun?
Nu vreau să spui nimic! Nu spune nimic.
Vrei să pleci? Du-te!
Vă rugăm să lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Catch, eu sunt. Poți răspunde?
Mă întrebam dacă ne-am putea întâlni mâine.
La restaurantul Enrico’s. La intersecția Halsted cu Marion.
Pe la 14:00, bine?
Bine.
Pa!
- Legat de deunăzi… - Nu trebuie să-mi explici.
Probabil trebuie.
Dar…
Sunt în regulă.
Haide!
Unde mergem? Credeam că bem o cafea.
- Poți avea încredere în mine. - Știu asta.
Nu ți-aș face rău.
Mai știi când ai zis că unii oameni sunt sortiți să se întâlnească?
Poate că ne era sortit să ne întâlnim în seara aceea.
Când te-am ținut de mână.
La ce te referi?
Poate nu-ți amintești.
- Erai inconștient, dar… - Nu-mi amintesc.
Am fost acolo.
Eu am fost acolo în noaptea aia.
La accident.
Despre ce vorbești?
- Poate de-aia ne-am reîntâlnit. - Ce faci?
- Încerc să te ajut. - Cu ce? Sunt bine.
- Nu cred. Te prefaci… - Nu mă prefac!
- Minți. - Nu mint!
Bine. Atunci intră acolo. Și o să intru și eu cu tine.
- De ce faci asta? - Pentru că aveai o familie.
- Taci! Oprește-te. - Aveai o soție și un copil.
Îmi pare rău că s-a întâmplat. Vreau să ai o viață.
Am o viață. Nu trebuie să vorbim.
- Te rog! S-a întâmplat. - Nu e nevoie să discutăm.
- Te rog… - Îți place să forțezi oamenii, nu?
Nu! Vreau doar să te înțeleg, vreau să știu cine ești.
Nu pot face asta dacă nu mă lași. Știu că e greu. Îmi imaginez…
Nu-ți poți imagina nimic!
Nu știi cum e să faci ce am făcut eu…
Ce?
Nu te pierde cu firea, da?
N-ai făcut nimic. Nu e vina ta. Am fost acolo, am văzut rapoartele.
Camionul ăla… Catch, te rog!
Încerc să-ți spun ceva, bine?
Încerc să-ți spun că…
Nu ești singur.
- Încerc să-ți spun că eu… - Nu face asta.
- Ești tatăl lui! - Nu poți să-l iei tu?
O să am treabă! Nu o să am timp azi!
Și eu am timp?
Bună!
Ce mai salut! Ce e cu tine?
Nu mă suni înapoi.
N-ai venit la muncă de trei, patru zile.
Nu pari să ai gripă.
- Să înțeleg că Ciudatul te-a părăsit? - Du-te naibii!
Aș vrea să spun că-mi pare rău, dar n-o fac.
E cel mai bine pentru toată lumea.
- Serios? Și cine e „toată lumea”? - Eu.
Martha Stewart, îi pui partenerului tău o cană?
Te-a prins.
Te-a prins, nu?
O să-ți dau un sfat foarte serios.
Schimbă subiectul!
Charlene e însărcinată.
E grozav.
Felicitări!
Nu știu dacă-s pregătit să fiu tată.
N-am uitat-o pe dra Stillwell.
Pe cine?
Profa de engleză dintr-a X-a.
Bunăciunea de Stillwell.
Știu că trebuie să treci prin asta.
O să-i spun șefului că am trecut să te văd.
Ești bolnavă rău, scuipi organe.
Dar n-o să te mai pot lăsa mult așa.
Avem o treabă de făcut.
Trebuie să curățăm străzile înainte să vină copilul meu.
Știi ce zic?
A fost aici?
Îl așteptam azi-dimineață. Îmi face cumpărăturile.
Îi dau bani din despăgubiri în fiecare săptămână.
Nu pot vorbi despre asta cu el.
Când vine aici, vorbiți vreodată despre accident?
- Vorbește vreodată despre trecut? - Nu.
De ce nu?
Încerc să-l las să treacă singur prin asta.
Are nevoie de asta.
De ce ai venit aici, Sharon?
Vreau să aflu cum să-l ajut.
- Dar îl ajuți. - Nu cred.
De ce crezi asta?
- L-am dus la cimitir zilele trecute. - La cimitir?
Am zis că poate ajută.
Trebuie să înfrunte situația.
O va înfrunta, în ritmul lui.
A construit un zid în jurul acelei zile și acelei nopți.
În jurul fiicei și nepotului meu.
Nu se poate abține.
Un cimitir…
Știi ce greu mi-e mie să mă duc la cimitir?
Încercam doar să-l ajut să-și reia viața obișnuită.
Dar și-o reluase.
Nu-ți dai seama cât s-a schimbat în ultimele săptămâni?
Apartamentul, viața lui… S-a îndrăgostit.
De ce vrei să grăbești lucrurile? De ce grăbesc toți lucrurile acum?
M-am speriat.
De ce?
Să nu-l pierd.
Și cred că asta am făcut. L-am pierdut.
Încercai doar să-ți găsești calea.
Ce altceva putem face?
Crezi că știu mereu ce să-i spun sau ce să nu-i spun?
Încerc doar să fac ce e bine
și sper că va găsi dragostea din asta.
Uită-te la tine!
Ești îngrijorată și nefericită.
E dragoste în asta.
„Eu doar…
voiam să vă urez toate cele bune.”
„Voiam să vă urez toate cele bune și să vă felicit.”
„Bună, mamă, tată!
Am trecut doar ca să vă felicit
și să vă spun că mi se pare nemaipomenit.”
Pantofii ăștia, nu.
Vă rugăm să lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Catch?
Poți răspunde?
O să mă suni?
V-ați declarat dragostea unul altuia în prezența lui Hristos.
V-a sfințit prin taina botezului,
v-a îmbogățit și v-a întărit prin taina căsătoriei,
ca să îndepliniți îndatoririle căsătoriei cu fidelitate, pe vecie.
Hotomanii de pe c h i x t r a r i. r o
Biserica vă felicită și se bucură cu voi,
pentru această etapă a călătoriei.
Sunteți pregătiți să vă dăruiți din nou
acestei uniuni mai importante decât voi,
uniune care a fost deja binecuvântată de Dumnezeu?
- Da. - Da.
Uitați-vă unul la altul, țineți-vă de mână și spuneți după mine:
- Eu, Carl… - Eu, Carl…
- …te iau pe tine, Josephine… - …te iau pe tine, Josephine…
- …să-mi fii soție. - …să-mi fii soție.
- Eu, Josephine… - Eu, Josephine…
- …te iau pe tine… - …te iau pe tine…
- …să-mi fii soț. - …să-mi fii soț.
Promit să-ți fiu alături la bine și la greu,
la sănătate și boală…
Promit să te iubesc
și să te cinstesc până ce moartea ne va despărți.
Annie.
Max.
Nu vreau să credeți că v-am uitat. Doar că…
Nu v-am găsit.
M-am trezit și nu mai erați.
Totul dispăruse. A dispărut într-un minut.
Nu-mi aminteam acel minut. L-am pierdut.
Dar cred că l-am găsit.
Am folosit un calculator.
Știți că ziua are cam 1.400 de minute?
Așa că mi-am dat seama.
Aveam…
douăzeci și nouă de ani,
trei luni și opt zile.
Așa că a fost minutul numărul
17.810.200 sau pe-acolo.
Pe ăla l-am pierdut.
Când am pierdut acel minut, cred că…
am încercat să pierd tot.
Toate amintirile, căci…
mă durea prea tare.
Am încercat, dar…
Dar n-am reușit.
Max, ți-a fost rău în ziua aia, mai știi?
Era ziua ta…
și ai mâncat prea mult.
Annie, ai spus:
„Mai încet, e ud, bine?”
Și aveai dreptate.
Trebuia să fi încetinit.
Ar fi trebuit să încetinesc de multe ori.
Dar nu ascultam mereu.
Nu am ascultat când ai…
Când mi-ai spus: „Steve, te rog, stai mai mult cu noi!”
În ziua aia te-am făcut să zâmbești, Max, știi?
Te uitai la mine…
și eu m-am strâmbat.
Și apoi am zâmbit cu toții.
A fost un minut minunat.
Chiar a fost.
Mă bucur enorm că am regăsit minutul.
Și, orice-ar fi…
orice-ar fi, n-o să mai uit.
Tati!
N-o să mai uit.
Vă iubesc.
Nu-l face să vorbească despre nimic azi.
Știu.
Ceremonia a fost superbă.
Rămânem fără pui.
Nimeni nu mănâncă șunca.
Tot e o petrecere grozavă.
Pari fericită.
După 30 de ani, tot vă iubiți, nu?
Iar tu crezi că e greșit, nu?
Sigur că nu.
Ești frumoasă.
Tată!
- Nu fugi, bine? - Ce?
Funcționează? Vrei să-l verifici?
- E în regulă. - Tată…
- Ce naiba faci? - Sharon, te rog.
Ce mă rogi? De ce îl protejezi mereu?
„Nu-l deranja pe tatăl tău.”
Tată, o să te deranjez un minut. Te descurci?
- Ce-ar fi să pleci? - Asta e între mine și tatăl meu.
Așa că lăsați-ne în pace un minut, la naiba!
Dar tu, tată?
Vrei să plec?
- Tu decizi. - Te întreb pe tine.
Sunt bine-venită aici?
Ai venit, nu-i așa?
- Ce vrei? - Vreau să știu.
Vrei să fiu aici?
Mă mai iubești? Vreau să știu.
Simt că…
Ce simți, tată?
Simt că nu mai am fiică.
Ei bine…
ai.
Și e păcat că n-o vei cunoaște.
Eu urmez.
Bună, mamă, tată!
Felicitări!
Când vin în casa asta, îmi amintesc de ceva.
Aveam vreo zece ani.
Mă jucam de-a invazia extraterestră cu Larry.
Îți amintești, Lar?
În orice caz, făceam multă gălăgie.
Tata a venit de la muncă, obosit și nervos.
Țipam ca nebunii.
A dat buzna în cameră și a urlat:
„Ce naiba faceți?”
Și mi-era frică.
Eram foarte speriată.
Și i-am spus:
„Ne jucăm de-a invazia extraterestră.”
Și el a zis: „Vă arăt eu invazie extraterestră!”
Și m-a ridicat.
M-a ridicat de pe podea și m-a aruncat pe canapea.
Apoi l-a apucat pe Larry, l-a ridicat și l-a aruncat și pe el pe canapea.
Și apoi…
Apoi a început să scoată sunete de monștri.
A zis:
„Am venit pe Pământ să vă tăbăcim!”
Eu și Larry alergam și săream pe el.
Am râs atât de tare…
că era să fac pe mine.
Și tot fugeam și săream pe el, iar el ne tot arunca.
Mârâia și bipăia.
A fost grozav.
N-o să uit niciodată.
Și îmi lipsește asta.
Mi-e dor de asta.
În fine, eu doar…
voiam să-ți mulțumesc pentru asta, tată.
Mersi.
Pa!
Ce cauți aici?
Tu m-ai invitat.
Te simți bine?
Da, sunt bine.
Voiam să-ți cer scuze.
Pentru ce?
Am vrut să fie totul perfect.
Aveai dreptate, te-am forțat.
Apoi mi-am dat seama…
că nu trebuie să fie perfect.
Adică…
Poate fi orice e.
Cei de acolo nu mă prea plac.
Cei de acolo au noroc să te aibă.
- E frumos că spui asta. - Nu e frumos. Ăsta e adevărul.
De ce te străduiești atât să nu plângi?
Nu e cinstit.
Am făcut ce trebuia.
Știu asta.
Nu e cinstit că mă resping.
Nu mai am ce să fac.
M-am dus, Sharon.
M-am dus la soția mea
și la fiul meu azi.
Le-am spus că îi iubesc și că mi-e dor de ei.
Apoi le-am spus despre tine.
Le-am spus cât de mult te iubesc.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Conduc eu.
Sincronizarea: Subtitrari-noi Team
Subtitrarea: Lucia Elena Popovici