Anne din Green Gables ~ Continuarea ~
Traducerea şi Adaptarea: Dani'El SMsubTeaM - StancaMantuirii.net
Unde este tihnă?
Dincolo de munţii lunii, în valea umbrei,
dedesubtul valurilor din adâncuri,
răspunse chipeşul duce pe un ton obscur şi apatic.
Pe un ton obscur şi apatic.
Pe un ton obscur şi stins.
El îi mângâia cu fervoare fruntea ei de alabastru,
în timp ce ea a căzut sub mantaua lui misterioasă.
Un ceai pentru tine.
Morgan, uite. Crezi că are nevoie de ajutor?
Eşti jurnalistă?
Nu, profesoară.
Nu, sunt scriitoare.
De fapt, scriu cărţi.
- Cărţi? - Cărţi.
Sper că nu s-a pierdut nimic, domnişoară.
Nu contează. Păstrez totul în imaginaţia mea, oricum.
Morgan, vom întârzia la masa de prânz.
- Mulţumesc. - Scuză-mă.
Pa Barbara! Nu uita să-ţi iei coşuleţul cu mâncare!
La revedere domnişoară Shirley!
Pa lacov! Succes cu locul de muncă la fierarie.
La revedere domnişoară Shirley! La revedere Minnie May!
- Aşa se fumează asta? - Tu chiar nu ştii nimic?
Trebuie să o lingi să se lipească hârtia.
Ce vrei?
Mama mea spune că fumatul îţi face gura maro şi urechile bombate.
- Mama ta e o gură-spartă. - Nu, nu-i adevărat!
Am să spun domnişoarei Shirley că voi doi aţi fumat.
- Spune-i şi am să pun câinele meu pe tine. - Nu! Nu mă poţi prinde!
Ajutor! Să vedem dacă îţi place să fii închisă, pârâcioasă mică ce eşti.
Lăsaţi-mă să plec! Am să vă spun pe amândoi!
- Voi doi sunteţi băieţi răi şi am să... - Vezi dacă-ţi place acolo, pârâcioasă.
Da, o să punem câinele lui pe tine dacă spui ceva.
Minnie May!
Anthony Pye şi Tommy Bell m-au încuiat aici pentru că urma să-i spun.
Au fumat ţigări şi Anthony o să-şi pună câinele pe mine.
Nu va face aşa ceva. Acum, fugi acasă. Mama ta se întreabă probabil unde eşti.
Bine, domnişoară Shirley.
- Bună ziua, domnişoară Shirley. - Bună ziua, domnule Pye.
Cred că eşti bucuroasă că e gata şcoala. Sper
că Anthony s-a comportat bine în acest an.
Notele lui Anthony au fost destul de bune şi este plăcut de toată lumea.
Am înţeles de la Minnie May că aveţi un câine de pază excelent, Anthony.
Asta-i drept. Nici o vulpe nu a ajuns pe la coteţul de găini în acest an.
Un câine de pază cum nu vezi altu, aşa mi-a spus Minnie May.
Şi mulţumesc, Anthony de voluntariatul cu Tommy de a vopsi latrina lunea viitoare.
Am auzit că voi doi sunteţi vopsitori excelenţi.
Vă aştept deci, luni dimineaţă la ora 9:00. Să aveţi o zi bună.
Ai treabă de vopsit, aşa-i?
Îmi pare rău. Ştiu că e închis, doamnă Harrison.
Dar am promis Marillei că-i voi duce scrisorile în oraş.
Poştaşul a lăsat o scrisoare recomandată în cutia noastră ieri.
Eşti norocoasă că ne-ai prins, Anne Shirley.
Totuşi nu ştiu dacă am văzut ceva venit până astăzi.
Nu, doamnă. Nimic pentru Green Gables.
Dar am o recomandată, doamnă Sloane.
Doar un minut. Ai dreptate!
Îmi amintesc. Un plic pe care l-ai trimis
recent, s-a întors ieri scrisoare recomandată.
Să vedem. Da, aici este.
- Nu pot vedea nimic fără ochelarii mei. - Are numele tău pe ea.
"Compania Curtis Publishing, Boston." Nu sunt de la revistă?
Trebuie că e un abonament gratuit sau ceva de genul.
Mulţumesc mult că m-aţi lăsat să intru. Bună ziua doamnă Harrison, doamnă Sloane.
Deci, acesta este motivul pentru care dispari de fiecare dată
când am de gând să ieşim după ore.
- Gilbert Blythe! - Atâtea secrete.
Niciodată nu ai timp să vorbeşti cu prietenii.
Dă-mi aia înapoi sau nu voi mai vorbi cu tine.
Ei bine, dacă ai de gând să fi aşa de sensibilă.
Mulţumesc.
Ştii, oamenii spun că te comporţi cam ciudat în ultima vreme şi eu cred la fel.
De ce nu ai apărut la Festivalul de primăvară Carmody?
Am ţinut un loc pentru tine la masa noastră.
Am fost ocupată. Am încercat să iau examenele de final.
Anne, ai avut examenele de final terminate înaintea mea.
- Ce încerci să faci? - Nimic.
Aceasta e o chestiune complet personală.
Aşa se pare că este. Nu-ţi mai poţi ţine cuvântul.
Nu mai spune!
Ştii cum să încerci răbdarea cuiva, nu-i aşa?
Nu te pune cu mine, Anne Shirley.
Am pedalat tot drumul de la Carmody să-ţi spun
ceva ce am aflat despre Diana Barry astăzi.
Eşti tare dificil, Gilbert Blythe.
- Ce spuneai de Diana Barry? - Mda. Nu-ţi zic până nu-mi spui secretul.
Nu vei spune nimic alor tăi sau lui Jane Andrews şi Charlie Sloane?
Pe onoarea mea.
Şi promiţi că nu râzi de mine, şi nu mă vei tachina vreodată cu asta.
Nu aş risca să fi furioasă pe mine.
Dragă domnişoară Shirley,
Ne pare rău că vă returnăm manuscrisul "Răscumpărarea lui Avril",
dar nu suntem în măsură să-l acceptăm pentru publicare.
Cu stimă, Revista Jurnalul Femeilor Casnice?
Ştii povestea ce am scris-o în această primăvară?
- Încerc să o public. - Anne, e formidabil!
Ascultaţi toată lumea!
Profesoara din Avonlea va deveni în curând autor canadian de renume mondial.
Nu s-a întâmplat încă, nătărăule! Şi să nu îndrăzneşti să spui cuiva.
Acum, ce este tot acest tam-tam cu Diana Barry?
Din ceea ce am înţeles, va merge într-o vacanţă prelungită în această vară.
- Asta-i tot? Unde merge? - Vrei să spui, cu cine merge?
Bine, cu cine, atunci? Ce mai contează?
Fred Wright evident e foarte important pentru ea.
El a cerut-o şi Diana a acceptat.
- A cerut-o? - Charlie Sloane a aflat de la Fred.
Roly Poly Fred Wright?
Dar ei abia se cunosc unul pe altul.
Dintre toate lucrurile stupide, Diana să cadă în sentimentalism.
Nu ştiam că este aşa. Ea, probabil, a acceptat
numai pentru că Fred a fost prima persoană care s-o ceară.
Nu fi absurdă.
- Fred este un tip grozav. - Ar face bine să se ferească de mine.
Nu are dreptul să se furişeze aşa şi să-mi fure cea mai bună prietenă.
Nu eşti geloasă, nu?
Nu.
Doar dezamăgită.
De ce oamenii trebuie să crească şi să se căsătorească, să se schimbe?
Şi tu te vei schimba. Dacă cineva s-ar da de-a dura vreodată pentru tine,
ţi s-ar muia picioarele într-o clipă.
În nici un caz.
Şi aş sfida pe oricine ar încerca să mă schimbe.
Serios?
Ultimul care ajunge la pod este o gâscă îndopată!
Trişorii niciodată nu prosperă, Anne Shirley.
Fereşte-te, Rover!
Ai reuşit acum, domnişoară Shirley.
- Scuză-ne, Diana. - Îmi pare rău.
Dar Gil, a căzut în pârâu.
Îţi mulţumesc pentru plimbarea minunată, Diana.
Te rog să-i mulţumeşti mamei tale pentru croşete.
Myra Gillis a avut 37 de milieuri când s-a căsătorit
şi sunt hotărâtă să am cel puţin la fel de multe ca ea.
Presupun că ar fi imposibil să ţii o casă cu numai 36 de milieuri.
Dar eu vă asigur, domnule Wright, că Diana va fi cea mai dulce gospodină din lume.
Atâta timp cât vă puteţi permite să o lăsaţi să ţină pasul cu cei din familia Gillis.
Ei bine, aşa sper şi eu. O zi bună, doamnelor, Gilbert.
Mă duc mai bine să-mi iau bicicleta. Voi vorbi cu voi doamnelor mai târziu. Pa.
Anne Shirley, a fost...
Nu am fost niciodată atât de umilită în toată viaţa mea.
Acesta a fost cel mai rău...
Cum ai putut să faci mişto de mine în public?
Diana, nu am făcut asta.
Te tachinam doar.
Îmi pare rău.
Întotdeauna trebuie să fi în centrul atenţiei
ori de câte ori Gilbert este în compania cuiva.
Asta nu e adevărat.
Te rog, iartă-mă Diana. Nu am vrut să provoc o ceartă.
De ce nu mi-ai spus despre tine şi Fred?
Simt că mi-am pierdut cea mai bună prietenă.
Ai fost atât de ocupată să-ţi scrii cartea şi să-ţi termini examenele.
Pur şi simplu s-a întâmplat.
Apoi, el m-a cerut.
Sunt foarte fericită.
Dar pare destul de ridicol să te gândeşti la mine ca fiind logodită cu Fred, nu-i aşa?
Nu-mi pasă cum arată. Are o inimă bună. Şi este atât de grijuliu.
Vom fi într-o zi, probabil, un cuplu durduliu. Dar nu contează.
- Mă bucur pentru tine, Diana. - Tu nu ai de gând să te căsătoreşti?
Poate. Dacă întâlnesc pe cineva potrivit.
- Ce spui de Gilbert? - Gilbert e doar un prieten bun.
Nu mă gândesc la el în acest fel. Ştii care e idealul meu, Diana.
Înalt, irezistibil de chipeş, mândru şi melancolic.
Dar idealurile oamenilor se schimbă uneori.
Al meu nu. Şi nu aş lua în seamă nici un bărbat care nu l-ar îndeplini.
Ce se întâmplă dacă nu-l întâlneşti niciodată?
Atunci voi muri fată bătrână.
Presupun că ai dreptul să faci discriminare.
Jumătate din bărbaţii din întreaga ţară te vor curta când povestea ta va fi publicată.
Ai să fi celebră şi eu voi fi atât de mândră.
Ce este?
"Jurnalul Femeii Casnice" l-a trimis înapoi.
Ce?
Editorul trebuie să fie nebun! Ce motiv a dat?
Nici un motiv. A scris un bileţel spunând că nu a fost acceptabil.
Asta e ridicol!
Probabil că nu a citit-o. Am de gând să anulez abonamentul meu imediat.
"Răscumpărarea lui Avril". Părea atât de inspirat şi de romantic.
Poţi să-mi spui sincer, Diana, îţi aminteşti defecte majore în povestea mea?
Partea în care Avril face tortul.
Aceasta nu pare să se potrivească cu restul poveştii.
Dar asta e una dintre cele mai romantice părţi din întreaga poveste!
E bine cunoscut faptul că doamnele din trecut
credeau că arta culinară hrăneşte şi sufletul.
Va trebui s-o citesc din nou să-mi aduc aminte care a fost opinia mea iniţială.
Dacă-mi permiţi să-l păstrez, poate pot sugera unele modificări.
Nu ştii cât de descurajator e să te alegi cu o respingere, Diana.
Şi chiar când sunt în procesul de a scrie o epopee nouă: "Răzbunarea Rosalinei."
- Cu siguranţă îţi pierzi avântul. - Nu fi descurajată, Anne.
Anne Shirley! Nu am de gând să amân asta încă o zi.
Am avertizat-o pe Marilla să nu se mai întâmple din nou. Ei bine, s-a întâmplat.
Răbdarea a încetat să mai fie o virtute. Vreau
să se termine acest scandal chiar acum.
Vreţi să vă calmaţi şi să-mi spuneţi care e problema?
Să mă calmez?
În primul rând au fost cartofii. Apoi, crinii mei de lunie,
pe care Thomas i-a plantat la a 25-a aniversare a căsătoriei noastre.
Acum, această vacă afurisită mi-a devorat aproape toată varza.
Şi dacă Tillie Boulter pleacă cu panglică roşie la expoziţia Charlottetown,
să-i spui la Marilla că am s-o ţin financiar responsabilă pentru asta.
Îmi pare rău, doamnă Lynde, dar Dolly este vaca mea, nu a Marillei.
Matthew a cumpărat-o pentru mine cu doi ani în urmă de la domnul Bell.
Îţi pare rău?
Faptul că-ţi pare rău nu ajută obiceiului acestei vaci de a călca prin varza mea.
- Şi dacă crezi că... - Îmi pare rău.
Dar gardul care separă cartofii d-voastră de păşunea noastră este praf în ochi.
Şi dacă l-aţi fi reparat puţin, Dolly n-ar mai fi putut să intre.
Un gard de puşcărie nu ar ţine acest diavol afară!
Mai mult, Thomas al meu a fost mult prea bolnav
în ultimele şase luni pentru a repara garduri.
Şi încă un lucru, cap roşcat! Ar fi mai bine să repari tu gardul acela,
decât să visezi cu ochii deschişi
şi să-ţi pierzi timpul scriind pentru revista aceea de doi lei.
Mai degrabă îmi petrec timpul profitabil, decât să-l risipesc cu bârfe stupide,
şi să mă amestec în treburile altor oameni.
Nu vă voi purta ranchiună din cauza opiniilor dvs. înguste.
Dar, slavă Domnului, am o imaginaţie
care îmi permite să înţeleg cum trebuie să fie
să găseşti o vacă printre straturile de varză.
Dolly nu va mai intra pe câmpul vostru. Îţi dau cuvântul meu de onoare.
Ei bine, să vă asiguraţi că nu mai intră!
Marilla, sper că acel cal să-ţi distrugă răsadurile cu roşii.
Şi nu aştepta înţelegere de la fata ta.
Întotdeauna te-am avertizat că are un temperament ce i se potriveşte cu părul.
Doamne.
Nu mai poate ieşi afară acum, doar dacă rupe gardul.
Nu mi-am dat seama că doamna Lynde e aşa capricioasă.
Cu siguranţă nu are nimic în comun cu un caracter înrudit.
Îţi îndrepţi inima prea mult spre lucruri frivole
şi apoi cazi în disperare atunci când nu le obţii.
Ştiu.
Nu mă pot abţine să nu zbor pe aripile speranţei.
Este la fel de glorios ca zborul printr-un apus de soare.
Aproape că merită căzătura.
Poate că merită. Dar eu aş merge mai degrabă pe jos şi aş renunţa la zbor şi căzătură.
Martin a uitat de vaci şi au ajuns pe panta Orchard.
Am fost cât am putut de politicoasă, în aceste circumstanţe, Marilla.
Şi mi-am cerut scuze, în ciuda remarcilor ei jignitoare.
Ştiu că Rachel este specializată în a intra sub pielea oamenilor.
Dar ar fi trebuit să-ţi înghiţi limba, Anne, dacă ai văzut că noi am greşit.
Nu, ar fi trebuit s-o vând pe Dolly tatălui lui Gilbert cu o lună în urmă,
când el a vrut să o cumpere.
Mă gândeam că era la fel de bine să aştept până la licitaţie şi să vând totul împreună.
Martin! Mai sunt două vaci!
Rachel va trece peste asta. Nervii i-au fost încercaţi în ultimul timp.
Thomas e destul de rău, şi dr. Spencer spune că nu va mai fi cu noi pentru mult timp.
Sper că nu va trebui să-şi vândă ferma. Asta ar fi o pierdere teribilă.
Ştiu cum ne-am simţit noi atunci când a murit Matthew.
Anne, am vrut să vorbesc ceva cu tine. Ştiu că ai fost suficient de mulţumită aici.
Dar nu mă simt bine când mă gândesc la câte oportunităţi ai renunţat.
Marilla, nu am putut să te las singură aici.
În plus, probabil aş fi mai bună profesoară decât scriitoare.
Anne, tu ai fost mângâierea şi bucuria mea, după ce Matthew s-a dus.
Dar mi-am promis că într-o zi mă voi revanşa,
atunci când ai renunţat la bursa de la Avery.
Nu mi-a părut niciodată rău că am rămas, nicio clipă.
Domnul Barry a preluat într-adevăr aproape toată ferma.
Şi vederea mi-e mult mai bună acum, aşa că mă pot descurca cu Martin.
Poate una din fetele Piccard din Rustico ar putea sta cu mine pentru o perioadă,
astfel încât ai putea să-ţi urmezi anumite ambiţii.
Ce părere ai despre asta?
Marilla, mă simt ca şi cum cineva mi-a dăruit
luna şi nu ştiu exact ce să fac cu ea.
L-am căutat 40 de ani pe tata împreună cu Matthew.
Poate n-am menţionat înainte, dar nu mă pot abţine să mărturisesc
că am făcut-o cu părere de rău uneori.
Ai avut un pic de romantism în viaţa ta, Marilla.
Nu ai crede când te uiţi la mine, nu-i aşa?
Dar nu poţi cunoaşte un om privind doar din exterior.
Crezi că d-l Blythe îşi aminteşte că a fost iubitul tău?
Lasă prostiile. Nu, nu. Ajunge.
Pare atât de amuzant şi de oribil gândul la căsătoria dintre Diana şi Fred. Nu-i aşa?
Ce este atât de oribil în asta?
Cu siguranţă nu e tânărul feroce şi elegant cu care Diana ar fi vrut să se căsătorească.
Fred este... extrem de bun.
Aşa şi trebuie să fie. Ai fi vrut să se căsătorească cu un om rău?
Nu m-aş căsători cu cineva care este într-adevăr rău,
dar cred că mi-ar place dacă el ar putea fi rău şi totuşi nu ar fi.
Sper că într-o zi vei avea mai multă minte.
Cred că Anne Shirley a copiat acea poveste.
Sunt sigură că am citit-o într-un ziar cu ani în urmă.
Îmi pare rău să aud că scrie romane. Nimeni născut şi crescut în Avonlea nu ar face-o.
Ai mai scris în ultimul timp poveşti, domnişoară Shirley?
Nu, doamnă Harrison.
Fără supărare, doamnă.
Mable Sloane spune că a găsit un alt plic venit cu câteva săptămâni în urmă.
A fost adresat companiei de praf de copt Rollings Reliable din Montreal.
Suspiciunea mea e că cineva a încercat să câştige premiul pe care îl ofereau
pentru cea mai bună poveste de promovare a noului praf de copt.
- Totuşi adresa nu era cu scrisul tău. - Aşa şi sper.
Nici în vis nu aş concura pentru ceva atât de ruşinos.
Aş fi aproape la fel de rea ca în spectacolul Chataghua al lui Jake Griffith.
Dar atâta poate ieşi din adopţia unei orfane
cine ştie de unde sau de la ce fel de părinţi.
Anne! Felicitări!
Să ştii că ai manieră de a pune Avonlea pe hartă.
Mulţumesc. Dar ce vrei să spui? Felicitări pentru ce?
Ai avut întotdeauna falsă modestie, chiar şi în timpul şcolii.
Nimic fals în afacerea pe care o va face Magazin Lawson's General din toate acestea.
Şi cred că albastru ce-l porţi e atât de dramatic pentru o autoare tânără.
- Aproape că arăţi drăguţă în ea. - Nu vorbi neserios, Josie.
- Această Anne Shirley e atât de încrezută. - Fata asta întotdeauna şi-a dat aere.
Felicitări, Anne! Felicitări.
Povestea e splendidă. Meriţi ce e mai bun.
Felicitări, domnişoară Shirley! Mi-a plăcut partea cu tortul!
Mare losafat!
Anne Shirley, te-am căutat peste tot.
Doamnelor şi domnilor, vă prezint cea mai celebră autoare din Avonlea.
Tată, vino aici!
Doamne, domnişoară Shirley.
- Nu înţeleg. - Ai câştigat concursul, prostuţo!
- Şi am ştiut că vei face asta pe la spate. - Linişte toată lumea. Linişte, vă rog.
Este plăcerea mea, ca furnizor oficial pentru Avonlea
a companiei de praf de copt Rollings Reliable să citesc acest lucru.
"Domnişoară Anne Shirley, Green Gables, PEI
"Dragă Doamnă: Avem marea plăcere în a vă informa
că povestea d-voastră fermecătoare, Răscumpărarea lui Avril,
a câştigat 100 dolari, marele premiu, în competiţia noastră recentă
pentru cea mai bună poveste ce promovează numele produsului nostru venerat.
Premiul va fi înmânat de D-l Charles Lawson, Avonlea.
Am aranjat publicarea acestei povestiri în mai multe ziare proeminente din toată ţara
şi o vom trimite sub formă de broşură patronatelor noastre.
Mulţumindu-vă pentru sprijinirea întreprinderilor noastre,
rămânem a dumneavoastră devotată, compania de praf de copt Rollings Reliable."
O semnezi pe a mea, nu-i aşa?
Aici. Sunt sigură că domnişoara Shirley va fi fericită să semneze broşura tuturor.
Şi nu uitaţi să cumpăraţi acest produs remarcabil.
Anne!
Sunt grozav de încântată!
Am fost sigură că voi câştiga, când am trimis-o în concurs.
- Diana Barry! - Da, am făcut-o.
M-am gândit la povestirea ta în momentul când am văzut anunţul în ziar.
Domnişoară Shirley, vreţi să semnaţi aceasta pentru fiica mea?
Am avut de gând să-ţi spun să-l trimiţi tu.
Dar m-am gândit că a rămas puţină credinţă în tine şi nu ai fi făcut-o.
Aşa că am trimis copia mea.
Şi dacă nu ai fi câştigat, n-ai fi ştiut,
pentru că povestirile nereuşite nu sunt trimise înapoi.
- Anne, nu pari deloc mulţumită. - Desigur, cum aş putea fi mulţumită.
A fost gestul unui prieten adevărat care a încercat să-mi stimuleze încrederea.
Dar acolo nu este măcar un cuvânt despre praful de copt.
L-am pus eu. A fost uşor ca un clipit. Ştii scena în care Avril face un tort?
Am scris că ea a folosit Rollings Reliable şi de asta a ieşit atât de bine.
Şi aici, în ultimul paragraf unde Percival o strânge în braţe pe Avril şi-i spune:
"Iubito, anii următori vor aduce cu ei înfăptuirea casei noastre de vise."
Am adăugat: "... în care nu vom folosi alt praf de copt, decât Rollings Reliable."
Haide, sunt cu trăsurica. Te voi duce acasă.
Ai câştigat 100 dolari!
Prissy Grant mi-a spus că "femeile canadiene" dau numai 5 dolari pe o poveste.
Nu pot să-l iau. Este dreptul tău, Diana.
Tu ai trimis povestirea şi ai făcut modificările.
Eu cu siguranţă nu aş fi trimis-o. Trebuie să-l iei.
Nu mă văd făcând asta! Nu a fost nici un deranj, Anne.
Onoarea de a fi cel mai bun prieten al câştigătorului e de ajuns pentru mine.
Sunt atât de bucuroasă pentru tine.
Cred că eşti cea mai dulce şi adevărată prietenă din lume, Diana.
Voi lua darul tău de nuntă cu aceşti bani.
Să nu îndrăzneşti să cheltui totul cu mine.
Am primit o scrisoare astăzi de la draga noastră profesoară, domnişoara Stacey.
E şefa colegiului King County din New Brunswick.
Ce promovare.
Şi se pare că există o poziţie pe care mi-a recomandat-o,
la un colegiu pentru femei în Kingsport.
Ce măgulitor. Tu nu ai pleca, nu-i aşa?
Nu, dar trebuie să raspund oricum. S-a deranjat aşa mult, şi nu aş...
STOP, DIANA!
Anne! Îţi vei distruge rochia pe acest câmp plin de noroi!
Nu va reuşi să scoată vaca aia de una singură.
Vino înapoi!
Stop!
Anne Shirley, eşti ridicolă! Ieşi de pe câmpul ăsta în acest moment!
Nu-mi pasă de rochie!
Trebuie să prind vaca înainte ca Rachel Lynde să o vadă!
Bine, Diana, fugi! Bag-o la colţ!
Asta e, Diana! Acum, nu o speria.
Asta este ceea ce trebuie să faci.
Dacă o putem prinde, o trecem gardul pe câmpul nostru.
Bine, tu acoperă acest loc. Şi eu am să merg drept spre ea.
- Cu puţin noroc va sări gardul. - Vrei să spui că vei trece prin acel noroi?
Răul cel mai mic, Diana.
Sau va intra în straturile de varză ale lui Rachel din nou.
Bine! Am blocat locul.
Aici, Dolly. Fată bună. Haide!
Vacă prăpădită!
Nici să nu te gândeşti la varza lui Rachel.
Anne. Vacă proastă.
Ei bine, eleganta şi ilustra domnişoară Shirley.
Te relaxezi în timp ce cauţi idei pentru
viitoarea temă la Rollings Reliable, bănuiesc.
Crezi că sunt aici pentru a vorbi cu broaştele? Fii un gentleman.
Ar fi fost mai bine s-o vinzi luna trecută când tatăl meu s-a oferit să o cumpere.
O vând pe Dolly chiar acum, dacă el o vrea.
Puteţi să luaţi vaca noastră oricând doriţi, d-le Blythe.
Chiar şi acum.
Gata! Vă voi da 20 de dolari pe care i-am oferit şi înainte.
Gil o poate duce la Carmody chiar acum şi va ajunge în oraş în această seară.
I-am promis d-lui Reed din Brighton o vacă.
- Ce va spune Marilla? - Nu-i va păsa.
Dolly a fost vaca mea, oricum. Probabil că nu va urca peste 20 de dolari la licitaţie.
Dar când Rachel vede acest câmp, o să ştie că Dolly a fost dezlegată.
Anne, îţi voi aduce după-amiază cei 20 $...
Azi am învăţat o lecţie.
Să nu-mi dau cuvântul meu de onoare pe vaci.
Cum crezi că s-ar simţi o mamă dacă şi-ar găsi copilul tatuat peste tot
cu o reclamă de praf de copt?
Îmi place povestea mea, şi am scris-o dând ce-a fost mai bun în mine.
Eşti doar obosită.
În plus, de ce ţi-ar păsa?
O sută de dolari e mai mult decât ai face în două luni de predare oricum.
Josie Pye şi Tillie Boulter abia aşteaptă să se folosească de asta.
Sunt doar nişte pisici duşmănoase.
Eşti prima persoană din vechea şi mica Avonlea care încearcă aşa ceva.
Se spune că toţi pionierii sunt afectaţi de nebunia romantismului.
Nebună să cred că aş putea scrie ceva mai bun decât o reclamă de praf de copt.
Acest lucru a stins orice scânteie de ambiţie.
- Niciodată nu voi mai scrie o altă poveste. - N-aş renunţa aşa uşor.
Poate dacă ţi-ai lăsa personajele să vorbească engleza de zi cu zi,
în loc de expresiile acelea pompoase.
Şi tu crezi că povestea mea e plină de defecte, nu-i aşa?
"Vei renunţa la jartiera ta, cea mai frumoasă dintre toate"?
Anne, nimeni nu vorbeşte aşa. Şi uite la naivul de Percival, care visează tot timpul.
El nu permite fetei să aibă un cuvânt. În viaţa reală ea i-ar fi dat păpucii.
Versurile lui ar câştiga inima oricărei fete.
Dacă vrei părerea mea, d-ră Shirley, aş scrie despre lucruri pe care le cunosc
şi oameni obişnuiţi, care vorbesc engleza de zi cu zi.
- În loc la aceste romane de şcolăriţă. - Nu-ţi împărtăşesc opinia.
- Nu sunt calul tău, d-le Blythe. - Am încercat să-ţi dau un sfat prietenesc.
- Chiar aşa? - Ia cei 100 de dolari
şi scrie o poveste reală despre persoanele dragi, chiar de aici din Avonlea.
Tu cu siguranţă nu ai fi una dintre ele.
Naiv şi visător?
Ştii, eşti la fel de deştept ca Charlie şi Moody şi Fred
şi toţi băieţii care vor să găsească o fată prostuţă, care să se mărite şi să ţină casa.
Poţi să plângi şi să-ţi pară rău cât vrei,
dar asta nu te va ajuta să scrii un roman mai bun.
Mai vrei să vii cu mine la petrecerea lui Fred marţea viitoare?
Ascultă, Anne, îmi pare rău. Mă laşi să merg cu tine înapoi?
Am încercat doar să fiu de ajutor...
Ştii că te susţin uneori.
Ascultă, îmi pare rău. Ce altceva pot face?
Lasă-mă să spun lucrurilor pe faţă înainte de a-ţi da ţie papucii!
- Bună ziua, Marilla. - Ia te uită, John Blythe.
Nu te-am văzut prea mult pe aici, în ultima vreme.
Nu prea am timp pentru activităţi sociale.
- Locul încă arată destul de bine. - Clădirile vechi stau să se dărâme,
dar oamenii din Avonlea încă mai spun că este
cel mai frumos loc de pe coasta de nord.
Aşa este.
Unele lucruri nu se schimbă niciodată, chiar şi după 30 de ani.
Caut pe băiatul meu.
Da, se plimba cu Anne pe lângă iaz.
Vrei să stai puţin până când se întorc?
Mulţumesc, dar facem un transport în Charlottetown înainte de a se întuneca.
Mai bine merg să-l găsesc.
Anne! Cum rămâne cu cei 20 de dolari pentru vacă?
Aşchia nu sare departe de copac, nu-i aşa? O zi bună, Marilla.
Gata, gata...
Pui lucrurile prea mult la inimă, Anne Shirley.
Marilla. A fost o zi aşa de întoarsă pe dos.
Rollings Reliable, Dolly, Gilbert.
Acum, toţi avem astfel de zile. Dumnezeu ştie cel mai bine.
Obişnuiai să spui: "Mâine este mereu o zi nouă cu nici o greşeală."
Îţi aminteşti?
Ce năzdrăvănii făceai în acele zile.
Obişnuiam să cred că erai posedată.
Îţi aminteşti când ţi-ai vopsit părul?
- Doamne. - Ce pacoste era părul meu roşu.
Mă tem că nu am putut niciodată să suport critica personală foarte bine.
Gilbert şi-a spus părerea onestă despre povestea mea în această după-amiază.
Temperamentul meu... nu pot să-mi stăpanesc firea niciodata
- L-am lovit inapoi cât de tare am putut. - Mă bucur să aud asta.
Cei din familia Blythe au fost întotdeauna mult prea încrezuţi pentru binele lor.
Nu, Marilla. A avut dreptate. Şi m-am făcut şi de ruşine.
- Nu ştii cât de duşmănoasă am fost. - Îmi pot imagina.
Prietenia noastră nu va mai fi la fel acum.
De ce nu poate fi el sensibil în loc să se comporte ca un elev sentimental?
- Pentru că te iubeşte. - Mă iubeşte?
Nu ştiu de ce.
Pentru că tu le-ai făcut pe Josie Pye şi Ruby Gillis
şi pe toate acele tinere insipide care ţopăie după el,
să arate ca nişte nimicuri.
Marilla, el nu prea este genul meu de pretendent romantic.
Anne, tu ai dat la o parte ceva din imaginaţia ta romantică.
Ai uitat cum a renunţat la şcoala din Avonlea
pentru tine, ca să poţi sta aici cu mine?
Te-a luat zi de zi cu trăsura lui că să mergeţi la cursuri împreună.
Nu-l da la o parte pentru un ideal ridicol care nu există.
Acum, hai jos să vedem dacă o ceaşcă bună de ceai
şi o plăcintă cu prune ce am făcut-o astăzi te va bine dispune.
Plăcinta cu prune nu va ajuta o minte bolnavă
într-o lume care este fărâmiţată în bucăţi.
Mă bucur să văd că depresia nu ţi-a afectat limba.
Cred că ai făcut bine că ai vândut vaca.
Deşi faci lucrurile într-un stil îngrozitor.
Mă rog ca lui Rachel să nu-i pleznească ceva când va vedea terenul cu cartofi.
Am decis să-i scriu d-rei Stacey şi să-i cer mai multe detalii privind această facultate.
Cred că este o idee înţeleaptă, Anne.
Du-te şi adu-mi două ouă, bine?
Nu ştiu cum Dolly a ieşit din ţarc.
Trebuie că a rupt câteva scânduri.
Nu!
- Marilla! Dolly e aici! - Anne? Ce e cu tine?
Ce voi face? E groaznic. Este numai vina mea.
Trebuie să învăţ să reflectez un pic înainte de a comite o imprudenţă!
Anne Shirley, eşti tare exasperantă. Ce ai făcut?
Am vândut vaca lui Rachel d-lui Blythe, cea pe care o cumpărase primăvara trecută.
- Şi Dolly este aici în ţarcul de muls! - Anne, visezi?
Nu, aş fi vrut eu. Nu e nici un vis. Este mai mult ca un coşmar.
- Asta e Dolly. - Vaca lui Rachel e în Charlottetown deja.
Marilla, am crezut că am terminat cu necazurile, şi iată-mă
în cel mai mare bucluc din toată viaţa mea.
Ce pot face?
Nu e nimic de făcut decât să mergi şi să spui lui Rachel adevărul.
Trebuie să înveţi să te domoleşti şi să faci lucrurile cu cap.
M-am umilit până la pământ.
Poate că va accepta un platou cu plăcintă cu prune ca ofertă de împăcare.
Nu. Dacă e chiar aşa, cum va fi când îi spun ceea ce am făcut?
Asta dacă îţi va da şansa să spui ceva.
- Bună ziua, Thomas. - Bună ziua, Marilla.
- Bună ziua, Rachel. - Marilla, Anne. Mă bucur că aţi venit.
Nu am avut nici o intenţie de a vă vizita după cum m-aţi ocărât la ultima mea vizită.
S-ar părea că a cam ieşit tărăboi din toată această poveste.
- Anne ar dori să... - Te rog, Marilla. Nu am terminat încă.
După ce am reflectat mi-am dat seama că şi eu am fost parţial de vină.
Nu aveam dreptul să fiu aşa de furioasă cu tine.
Şi nu sunt genul de om care nu-şi recunoaşte greşelile.
Aş dori să-mi cer scuze de la tine, Anne Shirley,
şi vreau să ştiu dacă îmi semnezi copia mea a povestirii "Răscumpărarea lui Avril".
Suma de bani care se plăteşte pentru astfel de minciuni e uimitoare,
dar i-am citit-o lui Thomas şi am fost amândoi mişcaţi.
Îţi sunt foarte recunoscătoare pentru că e singura distracţie
ce a avut-o în ultimele şase luni.
Am râs atât de tare că nu sunt sigură dacă a fost bine pentru inima mea.
Sunt atât de încântată!
Intraţi şi aşezaţi-vă. Rămâneţi la un ceai, nu?
Mulţumesc, Rachel.
Nu e de mirare modul în care ai progresat, Anne, la înfăţişare şi talent.
Nu prea agreez stilul palid. Eu prefer mai multă vigoare şi culoare,
dar tu faci ca fetele din Avonlea să arate bine, chiar puţin exagerat.
Ca şi crinii mei de iunie alături de bujorii mari şi roşii.
- Uite-ţi ceaiul, Thomas. - Nu vreau ceai.
Haide, Thomas. Îţi poţi continua somnul aici şi să iei nişte aer curat.
Eu... Am vrut să vă mărturisesc ceva, doamnă Lynde.
Este vorba despre vacă.
Am văzut parcela de cartofi călcată în picioare în această dimineaţă.
- Nu-i nimic, Anne. Nu mai contează acum. - Dacă ar fi numai asta, doamnă Lynde.
- Dar este de zece ori mai rău. - Nu te laşi de surprize nici moartă.
- Să nu spui că a intrat şi în varză. - Nu e vorba de varză, doamnă Lynde.
Vă voi spune totul. Doar nu mă întrerupeţi. Îmi produce agitaţie.
- Rachel! - Thomas, ar trebui să sforăi!
Diana şi cu mine am scos o vacă de pe parcela dvs. de cartofi, ieri.
Nu vă puteţi imagina prin ce am trecut.
Am fost îngrozitor de obosită şi udă şi supărată.
Dar am vândut vaca chiar acolo d-lui Blythes pentru $20.
Sper că nu eşti necăjită pe ea, Marilla. Ar fi trebuit să te consulte mai întâi.
Atât timp cât verzele mele sunt în siguranţă,
vom pretinde că nu s-a întâmplat nimic.
De dimineaţă, am găsit-o pe Dolly închisă în ţarcul de muls.
Pe vaca ta a vândut-o Anne lui John Blythe, Rachel.
Şi a fost expediată imediat cu trenul de după-amiază de către dl Blythe.
Vei vedea că vaca noastră este la fel de bună ca a ta.
Sau poate preferi cei 20 de dolari.
Marilla Cuthbert!
Am plătit peste $50 pentru vaca noastră,
şi nu am nici o intenţie de a accepta pacostea aia a ta în schimb.
Ai recunoscut că eşti parţial de vină pentru toate acestea!
Anne, eşti prea impulsivă şi nepăsătoare. Faci tot ce-ţi trece prin cap, asta e.
În această lume îţi plăteşti greşelile şi cu siguranţă iţi permiţi să plăteşti acum!
Ţi-ai făcut cu siguranţă o bună prezentare, Rachel.
Te descarci pe fata asta, pentru succesul ei.
Acum se vede clar cine eşti cu adevărat.
Vin Thomas! Dacă ar fi un pic curajos şi ar avea voinţă, i-ar fi mult mai bine.
Este o minune că a îndrăznit să se îmbolnăvească fără permisiunea ei.
Hai, Anne. Îi vom plăti cei $50.
Thomas!
Thomas! Doamne, te rog nu-l lua.
Ce este, Thomas?
- Unde e medicamentul lui, Rachel? - Este în bufet.
- Aceasta e? - Da.
- Rachel. - Da, Thomas? Ce este?
Eu...
Ce este? Nu te aud. Ce este? Thomas!
Rachel, mă tem că nu putem face nimic.
Toate datoriile noastre sunt acoperite. Mă aştept să merg la Robert al meu.
Dacă el mă vrea.
Ferma este ipotecată şi acum va trebui să fie vândută.
Acum, Rachel, adună-te.
Ei bine, nu sunt meduză.
Dar o femeie la vârsta mea nu-şi face prieteni şi pasiuni foarte uşor.
Mi se rupe inima să mă gândesc la plecarea din Avonlea.
Cum te simţi în seara asta, Rachel?
Un pic mai bine cred, îţi mulţumesc, Anne.
Iată darul meu, plătit din încasările de la vacă.
Nu prea e un cadou de petrecere,
dar să le spui că am să le dau cuvertura mea în zig-zag cadou de nuntă.
Anne, n-ai purtat rochia asta demult. Arăţi minunat.
Mulţumesc, Marilla.
Gilbert Blythe va fi deosebit de mândru. De ce nu a ajuns aici încă?
Pune pe tine puloverul. Are să fie frig în această seară.
Mă duc singură, Rachel. Sper că nu e problemă dacă iau trăsura, Marilla.
Nu, nu.
Mi-ai pus numele meu pe felicitare, sper?
Desigur, Marilla. La revedere, acum. La revedere, Rachel.
Să ai un timp minunat.
Fii atentă să nu-ţi prinzi fusta la roată, Anne.
Ei bine, Marilla. Ştii că eu spun ce gândesc.
Miros problemele, şi nu mă deranjează să spun asta.
- Providenţa i-a unit de când au fost copii. - Şi sunt încă copii.
Ea are 18 ani deja, iar eu am fost căsătorită la acea vârstă.
Dar Anne a crescut prea mult ca tine, Marilla.
Cei prea mofturoşi sunt cei ce rămân singuri.
Şi cei prea încrezuţi ajung nefericiţi şi amărâţi.
Este splendid!
Îţi aminteşti când am dormit toată noaptea în şura cu fân?
Şi am fost atât de speriată că ne va ataca bufniţa aia.
Haide, Diana. Trebuie să aranjăm cadourile.
Apel la datorie.
Anne! Unde mergi?
Nu-ţi lăsăm şi ţie scoici dacă nu vii repede înapoi.
- Mă bucur de aerul proaspăt. - Nu l-ai cunoscut pe logodnicul meu.
- Harry Inglis din Winnipeg, Anne Shirley. - Mă bucur să vă cunosc, doamnă.
Încântată să te cunosc. Eşti un bărbat foarte
norocos, d-le Inglis. Unde veţi locui?
În Montreal. Harry e în afacerile miniere.
Jane. Nu-ţi mai etala atât inelul. Îl pot vedea sclipind printre copaci.
A fost plăcut să te revăd, Anne. Să mergem, Harry.
Băieţi, mergeţi împreună cu Jane şi Harry. Vreau să vorbesc ceva cu Anne.
Nu este milionarul lui Jane bătrân? Ar putea să-i fie tată!
Cu siguranţă că are o mulţime de bani.
Aş spune că doar a copleşit-o cu bijuterii.
- Şi au de gând să meargă în tur în Europa. - Jane e o fată aşa de drăguţă.
Nu a încercat niciodată să atragă atenţia.
Cu siguranţă nu este în clasa milionarilor.
- Şi tu? Eşti aici cu Gilbert? - Eu...
Nu sunt aceia doi ridicoli? Sunt hotărâţi să stea până la sfârşit.
Nu îmi pasă de niciunul din ei.
Ne mai vedem în curând, Anne. Vreau să aud toate ştirile.
Eu? Aş fi onorată să accept acest dans.
"Ai ochi minunaţi de un violet strălucitor."
"Cum? Îţi mulţumesc. Poţi să îmi spui Cordelia."
"Cordelia, ai un ten fin de petală de trandafir."
Dacă îmi permiteţi. Am o treabă de rezolvat cu această domnişoară. Cei 20$.
Vrei să...?
Îmi pare rău, Gil. Se pare că am două picioare stângi.
La ce te gândeşti?
Mi-e teamă să vorbesc sau să mă mişc, pentru că toate aceste frumuseţi vor dispărea
ca o tăcere întreruptă.
Nu-ţi aminteşte asta de picnicurile din timpul şcolii?
Nu vreau nimic din toate astea să se schimbe.
Aş vrea ca acele zile să fi rămas pentru totdeauna.
Am o presimţire că lucrurile nu vor mai fi la fel, nu-i aşa?
Eu nu mă voi schimba. Aceasta cel puţin pot să-ţi promit.
- Anne, vreau să te întreb ceva. - Gil, te rog, nu.
Ce este?
M-ai evitat toată primăvara, încă de când am absolvit.
Nu am vrut niciodată să te fac să ţii la mine aşa mult.
Am stat la distanţă, astfel încât să nu se întâmple asta.
Nu mă voi întoarce la Nisipurile Albe la toamnă.
- Şcoala Medicală Dalhousie m-a acceptat. - Gil, sunt aşa de mândră de tine.
Îmi pare rău de săptămâna trecută. Am vrut doar să-ţi arăt cât de mult îmi pasă.
Poate că acum crezi că nu sunt destul de bun pentru tine, dar voi fi într-o zi.
Nu, Gil. Eşti prea bun pentru mine.
Dar tu vrei pe cineva care să te adore, cineva care va fi fericit să te ţină de braţ
şi să întemeieze o casă pentru tine. Eu nu aş putea.
Anne, nu este ceea ce caut.
Am ajunge ca două ciori, să ne certăm tot timpul.
Toată lumea se aşteaptă la asta. Trebuie să simţi asta.
Totuşi, ar fi din motive greşite, Gil.
Tu doar crezi că mă iubeşti.
Anne, te-am iubit de când mă ştiu.
Am nevoie de tine.
Nu pot să plec ştiind că...
Promit că voi fi mereu aici, dacă ai nevoie de mine.
Bunii prieteni sunt întotdeauna împreună cu sufletul.
Să nu schimbăm asta, Gil. Să continuăm să fim prieteni buni.
Prieteni zici? Am crezut că suntem suflete pereche.
- Te rog spune da. - Nu pot.
Gil, îmi pare atât de rău.
Doamnă, dă-te din drum!
Ce faci, doamnă? Ai idee cât e de dificil să înlocuiesc un felinar ca acesta?
Nu aveaţi prioritate!
Tu nu trebuia să fi aici singură pe întuneric, fără o lanternă!
Toţi şoferii sunt aşa obraznici ca tine? Îmi place să ies singură pe timp de noapte!
Orice gentleman ar fi avut decenţa să se oprească!
Speram că ne vom întâlni din nou.
Mă întrebam de ceva săptămâni cine eşti.
Îmi pare rău că nu am putut să mă prezint în acea zi pe plajă.
Nu am nici o dorinţă de a face cunoştinţă, mulţumesc.
Pun pariu că nimeni nu ţi-a spus vreodată cum arată părul roşcat în lumina lunii.
De fapt, o mulţime de oameni mi-au spus-o.
De ce nu legi calul?
Te voi duce oriunde vrei să mergi. Poţi veni dimineaţă după trăsurică.
- Nu voi face un astfel de lucru! - Fă cum crezi.
Doar încercam să fiu un gentleman.
Nu-ţi mai da aere. Eşti din clasa celor înfumuraţi!
Dacă soţia ministrului termină această piesă, am să leşin. Nu se poate.
- Să-i vezi nasturii sărind de pe corset. - Opreşte-te.
- O să mi se facă rău. - Acum, acum. Aceasta eşti tu,
trecând emoţionată pe culoar de braţul tatălui tău,
cu buclele negre căzute peste umeri şi voalul din şifon fin.
Mireasa perfectă, te uiţi la faţa roşie a lui Fred şi îi şopteşti: "sunt nejelită."
Nu fi rea!
Promite-mi un singur lucru: Dacă leşină, asigură-te că-l prinzi.
Diana! Diana Barry, în numele cerului, ce se întâmplă?
- Acum ai făcut-o. - Diana, răspunde-mi.
Nimic, mamă. Doar repetăm marşul de nuntă.
Numai să nu mărşăluiţi pe tavan.
Sunt atât de emoţionată, Anne. Nu ştiu cum voi trece prin asta mâine.
Vei fi bine. Oricine supravieţuieşte ceremoniei.
Eşti atât de isteaţă. O să vină şi rândul tău, d-ră Anne.
Nu, am decis să fac carieră în loc să mă căsătoresc.
Cred că mi-ar place să fiu călugăriţă.
Nu ar fi minunat să fiu mireasa cerului?
Dar eu nu sunt catolic şi cu greu mă calific pentru acest tip de carieră.
Ce zici de asistentă medicală? E o profesie romantică.
Sprâncene netede şi febrile.
Şi un pacient milionar şi frumos care se îndrăgosteşte nebuneşte de tine
şi care te duce la Marea Mediterană.
Nu pot renunţa la tot pentru realitatea prozaică a lui Gilbert.
Ştii, el m-a cerut. Şi am refuzat.
Ce?!
- Anne, ţi-ai ieşit din minţi? - Nu mă certa, Diana.
- Nu înţelegi? - Anne, nu pot să cred.
Credeam că toată povestea despre idealurile tale
a fost un paravan pentru că nu te-a cerut, încă.
Iar tu ai spus nu?
După doi ani de flirt, acest lucru este scandalos.
Retrage-ţi cuvintele, Diana Barry. N-am flirtat cu el.
Gil şi cu mine am fost doar prieteni buni.
Chiar am stat la distanţă de Gilbert din cauza ta. Cum ai putut, Anne?
Ştiu că... Nu-l iubesc. Sunt sigură că mă dispreţuieşte acum.
Tu mă dispreţuieşti şi eu mă dispreţuiesc.
Sunt atât de umilită din cauza acestei chestii stupide!
Sărăcuţa de tine. Nu am dreptul să te cert.
Lucrurile sunt atât de încâlcite în viaţa reală, Anne.
Nu sunt la fel de clare ca cele din romanele de dragoste.
- Vin părinţii tăi. - Anne, voi muri.
Sunt atât de emoţionată. Sigur am să leşin, mătuşa Jo.
Dacă leşini, te iau şi te arunc în albia de apă de ploaie a porcilor.
Aici. Lasă-mă să te văd.
Nu te agita. Arăţi minunat.
Ei bine, totul e gata. Am dat slujitorului semnalul.
Draga mea, te pierd pentru totdeauna.
Lasă sentimentalismul, Elizabeth. Încă o mai ai pe Minnie May.
Lacrimile nu poartă noroc la nuntă.
Ce pereche minunată.
Nu-l vei câştiga înapoi pe băiatul acela pedepsindu-l.
Mă întreb de ce toată lumea crede că ar trebui să fiu cu Gilbert Blythe.
Scuzaţi-mă.
Moody Spurgeon! Arăţi mai matur cu gulerul cel nou.
Mulţumesc, Anne. Eşti elegantă. Arăţi la fel de bine ca mireasa.
Ce drăguţ din partea ta, Moody, să o inviţi pe Josie la nuntă.
Ştii, mi-era teamă că nu te va invita nimeni.
Ce drăguţă e, nu-i aşa Moody?
Ai purtat rochia asta veche la nunta lui Fanny anul trecut, nu-i aşa Anne?
Ştii zicala, "De două ori domnişoară de onoare, niciodată mireasă."
Sunt a treia oară d-ră de onoare, nu de două ori, Josie.
În acest caz eşti foarte norocoasă.
Singurul lucru pe care l-ai purtat de două ori e expresia acră a feţei.
- Acum, nu uita să-mi păstrezi un vals. - Bine, Anne.
Bine, am încercat doar să fiu politicos.
Scuză-mă un moment, Christine.
- Moody. Josie. - Gilbert.
Ce este în neregulă? Nu stiu.
Anne, aşteaptă!
- Te rog, Gil. - Unde te duci?
Plec. Marilla a dus-o pe Rachel mai devreme. Era bolnavă.
Nici eu nu mă simt foarte bine.
- Te duc eu înapoi. - Şi cu prietena ta?
Pot să-i explic. Nu se va supăra.
- Arată a d-ră frumoasă şi realizată, Gil. - Nu de Christine îmi pasă.
- E vorba de altcineva, nu-i aşa? - Nu, Gil, sincer nu este altcineva.
Nu ţin la nimeni în acest fel. Şi îmi placi mai mult decât oricine altcineva.
Anne, voi aştepta.
Chiar dacă aş ştii că îţi pasă doar un pic.
Îmi pasă, Gil.
Întotdeauna am ţinut la tine.
Dar nu pot să te iubesc în felul în care îţi doreşti tu.
Sunt fericită cum sunt. Nu mă voi căsători niciodată.
Te vei căsători.
Cu un nătărău care va citi Tennyson la lumina focului, fără îndoială.
Care îţi va construi castelele pe cer. Te cunosc.
Te rog, Gil, nu vreau să te rănesc.
Dar vei vedea că am dreptate când ai să te îndrăgosteşti de altcineva.
Nu m-ai rănit.
E doar faptul că m-am înşelat la gândul că m-ai iubit, asta e tot.
Gil, te rog.
Sper să te dezamăgească, oricine ar fi el.
- Nu înţelegi... - Atunci poate că-ţi vei veni în fire.
Anne!
- Arăţi strălucitor. - Şi tu arăţi de parcă ai văzut o fantomă.
Gilbert mi-a vorbit din nou.
Diana, mă simt de parcă i-am tăiat braţul drept.
Mergi te rog să vorbeşti cu el? Ştiu că pe tine te va asculta.
Grăbeşte-te, Diana!
Nu ştiu când sau cum, dar voi încerca.
La revedere, Anne.
Cu bine, iubita mea.
Greşeşti, Tillie. Credeam că Anne arăta minunat alături de Diana.
Christine, eşti prea bună.
Nu pot să cred că nu ai observat, că Anne se uită la Gilbert doar să-l facă gelos.
Ştiu că Gilbert e foarte ataşat de Anne, dar cu siguranţă nu este gelos.
Ea încearcă cu disperare să-l câştige înapoi.
Nu cred că e aşa. În plus, Gil şi cu mine suntem doar prieteni.
Cred că Anne Shirley are o părere prea bună despre ea.
Anne... Credeam că o să staţi la familia Barry pentru focul de tabără.
De ce ai venit acasă aşa devreme?
Diana. Ea a fost mireasa visurilor mele.
Ea şi Fred au plecat acum,
şi mă simt obosită şi îngrijorată. Nu ştiu.
Poate că ar trebui să accept oferta d-rei Stacey din Kingsport.
Aş dori să văd şi să aud de locuri noi.
Aş putea obţine o grămadă de idei din care aş putea scrie povestiri.
Rachel s-a simţit destul de descurajată astăzi la nuntă
pentru că trebuie să se mute în vest şi să stea cu băiatul ei.
Mi-a venit în gând, că ar trebui s-o întreb dacă vrea să stea cu mine.
Nu i-am spus nimic. Am vrut să aud opinia ta.
Este decizia ta, Marilla. Eşti sigură?
Are defectele ei, ştiu.
Dar ea a fost cel mai apropiat vecin al meu de 45 de ani
şi aş sta mai degrabă cu ea decât să o pierd.
Te rog nu face asta pentru că te simţi prost din cauza mea.
Prostii!
Pot rămâne politicoasă cu Rachel, atât timp cât nu intră în bucătăria mea.
Mă voi descurca cu ferma cu ajutorul domnului Barry.
Marilla, niciodată nu ţi-ai dorit să adopţi un băiat aşa cum ai avut de gând?
Ar fi putut ţine această fermă şi te-ar fi ferit de toate aceste probleme.
Anne Shirley, nu te-aş da pentru o duzină de băieţi.
Acum, nu uita asta. A fost băiat cel care a luat licenţa în Arte
şi a câştigat concursul Rollings Reliable?
Îmi va fi dor de tine. Îmi va fi dor de fata mea.
Promite-mi că nu vei sta departe pentru totdeauna.
N-am crezut vreodată că voi trăi în afara lui Green Gables,
dar aş trăi mai degrabă în fundul unei fântâni decât să părăsesc Avonlea.
Ştiu cât de recunoscătoare e Anne pentru că rămâneţi.
Întotdeauna a acţionat impulsiv când a fost hotărâtă să facă ceva.
E o binecuvântare că merge la o facultate pentru doamne.
Nu sunt de acord cu instituţiile mixte, şi n-am fost niciodată.
- Toate fetele cochetează cu băieţii... - Mai şi studiază, Rachel.
Foarte puţin. Oricum elevii ei vor fi cuminţi
dacă şcoala e bună precum ea pretinde.
Nu îmi pot imagina că am uitat un lucru. Aţi fost de mare ajutor.
Nu uita cum ai fost crescută, mergi la biserică şi fii atentă ce prieteni îţi faci.
Să iei pe tine lenjeria călduroasă când vremea se răceşte.
- Da, şi să ai grijă de sănătatea ta. - Şi să ne anunţi, când te-ai stabilit.
- La revedere, Anne. - La revedere.
Asiguraţi-vă că toate sunt la locul lor când le puneţi în tren.
Nu vă faceţi griji, vom avea grijă de tot.
Grăbeşte-te, acum. Vei întârzia. Mult noroc!
La revedere, Marilla. Nu ştiu ce m-aş face fără tine!
Aţi fost atât de minunate. Dar nu voi lipsi
mult timp şi promit că voi scrie cât mai des.
La revedere.
Ei bine, Marilla. Nu aş fi crezut că un orfan ar putea ajunge aşa bine.
Nimeni nu ar putea nega că e mândră şi elegantă acum.
Chiar nimeni.
Nu pot să nu-mi amintesc de ea ca şi fetiţă.
Îngrozitor de greu mi-a fost s-o stăpânesc. Matthew a înţeles-o mai bine.
E meritul tău că ai schimbat-o cât ai putut.
Nu s-a schimbat prea mult.
Noi ne-am schimbat, Rachel.
Cât am tânjit după acest moment, Diana.
Şi acum când îmi stă în faţă, nu pot suporta gândul de a pleca.
L-am văzut pe Gil Blythe la şcoala medicală săptămâna trecută.
- A spus ceva, Diana? - Cred că înţelege, Anne.
Anne? Anne Shirley!
- Aici eşti! - Domnişoară Stacey! Parcă ar fi decenii!
Toată noaptea în acel tren îngrozitor, trebuie că eşti epuizată.
Mă simt dărâmată şi vioaie şi provincială şi doar de zece ani.
Fie-vă milă, vă rog duceţi-mă undeva unde mă pot auzi gândind.
Am luat un taxi care aşteaptă afară. Unde sunt biletele pentru bagaje?
Şoferul o să se ocupe de geamantan.
Dacă nu eraţi aici, cred că m-aş fi pus jos şi aş fi izbucnit în lacrimi.
Nu-ţi pot spune cât de fericită sunt că eşti aici, Anne.
La urma urmei, de ce să fii în conducerea unei instituţii, dacă nu poţi trage sfori?
- Domnişoară Stacey, nu se poate. - Ba da, se poate.
Intenţionez să continui cu scrisul.
Acest oraş pitoresc şi vechi va fi o sursă minunată de inspiraţie.
Cred că tinereţea şi vitalitatea ta vor aduce
o contribuţie enormă colegiului nostru.
La urma urmei, ai fost eleva mea premiantă în Avonlea.
Sunt atât de îngrijorată că nu voi fi la nivelul aşteptărilor.
Aiurea!
Poate că sunt fete privilegiate din familii bogate, dar sunt răzgâiate şi răsfăţate.
Incredibil! Ce bogăţie!
Acest loc e mult mai graţios din câte am visat vreodată că ar putea exista.
Bună dimineaţa, doamnă.
Bună dimineaţa. Puteţi să-i spuneţi doamnei Pringle că d-ra Stacey
şi d-ra Anne Shirley sunt aici să o vadă?
Cred că te vei simţi confortabil aici. Doamna Pringle se ocupă de absolvenţi,
şi a lucrat cu profesori de la Colegiul din Kingsport peste 30 de ani.
- D-ră Stacey, sunt încântată să vă văd. - Şi eu, doamnă Pringle.
Daţi-mi voie să vă prezint pe d-ra Anne Shirley din Avonlea.
E noua noastră profesoară de engleză de la Colegiul Kingsport,
pe care îl veţi conduce în acest an.
- Să rog şoferul să aducă bagajul? - Evident că nu aţi primit scrisoarea mea.
Mă tem că am decis să nu o iau, domnişoară Stacey.
M-am cam săturat să mă ocup de cadrele didactice.
Fetele mele au terminat, iar eu am petrecut foarte puţin timp cu absolvenţii.
Dar, doamnă Pringle...
Îmi cer scuze de neplăcerile cauzate. Bună ziua, domnişoară Stacey.
Nici o problemă.
Bună ziua. Tipic doamnei Pringle,
bună ca smântâna, chiar şi atunci când e împotriva ta. Vom mai vedea.
Ce este, domnişoară Stacey?
Kingsport e plin de cei din familia Pringle.
Ei sunt "banii vechi" care conduc oraşul. Şi doamna Pringle conduce întregul trib.
- Mi-era teamă că te vor dezamăgi. - De ce? Sunt total o străină.
O verişoară de-a lor, d-ra Amy Pringle a aplicat pentru poziţia ta
şi a fost mult mai puţin calificată.
Oricum, când consiliul a anunţat că au acceptat cererea ta,
toată şleahta lor au dat capetele pe spate şi au huiduit.
La Colegiul Kingsport, vă rog.
Ei bine, nu au să scape aşa uşor.
Nu pot boicota decizia consiliului. Este nedemocratic.
Nu prea am întotdeauna încredere în democraţie.
Întotdeauna ei au tras sforile aici, întregul
lor clan, atât politic cât şi social.
Pot să aibă fabrica de cherestea, calea ferată, uzina de gaz şi fabrica de lână,
dar nu le voi permite să dicteze sistemului nostru de învăţământ.
Nu vă puteţi imagina cât de agitată sunt acum.
D-ra Katherine Brooke este rectorul aici.
E un pic cam milităroasă în materie de disciplină din când în când.
Dar sunt sigură că vom rezolva orice diferenţe de opinie care ar putea apărea.
- Intraţi. - Bună dimineaţa, d-ră Brooke.
- D-ră Stacey. - Te rog iartă deranjul,
dar am fost dornică să ţi-o prezint pe noua profesoară de engleză, d-ra Anne Shirley,
una dintre cele mai strălucitoare stele din întreaga mea carieră.
A publicat recent o scurtă lucrare de ficţiune.
Bine ai venit în Kingsport, d-ră Shirley. Te rog, stai jos.
Mulţumesc. Sunt tare bucuroasă să fiu aici.
D-ra Stacey te-a recomandat foarte frumos.
Nu m-am aşteptat ca cineva atât de cultivat să fie atât de tânăr.
Un neajuns, pe care timpul îl va rezolva foarte curând.
D-ră Brooke, se pare că există o încurcătură în ce priveşte cazarea d-rei Shirley.
Dar sunt sigură că nu ar fi o problemă
dacă va rămâne aici la şcoală cu studentele care sunt din afara oraşului.
Sunt sigură că va fi mama perfectă pentru ele.
Nu avem nevoie de comportament matern în această instituţie, domnişoară Stacey.
Aici guvernăm prin reguli şi regulamente.
Care au nevoie de o bucată de zahăr uneori, domnişoară Brooke.
Să-i spun omului de serviciu să aducă lucrurile d-rei Shirley?
Voi spune servitoarei să-i pregătească camera.
Vă mulţumesc foarte mult.
E un sergent major absolut, d-ră Stacey. Cum voi tolera sarcasmul ei?
Cu toate acestea, e o profesoară dedicată, chiar dacă exagerează cu disciplina.
Tu doar ţine bărbia sus şi dă ce ai mai bun. Chiar dacă numai pentru a le face în ciudă.
- Ştii ce mult preţuiesc abilităţile tale. - Voi da ce am mai bun pentru a mă afirma.
Fată bună.
Acum cred că vrei să te pregăteşti înainte de începerea orelor de mâine.
- Vă mulţumesc pentru tot, d-ră Stacey. - Putem discuta restul mai târziu.
Pe viitor, d-ră Shirley, să-ţi aminteşti că nu ai libertatea de a face modificări,
în ce priveşte convenţiile acestei instituţii
indiferent cât de minore ar fi ele.
Îmi pare rău. Am fost atât de mişcată de citatul d-voastră, încât am vrut să-l expun.
Nu încerca să mă flatezi.
Care e secretul acestei mascarade, d-ră Shirley?
Nici unul. Am crezut că este o idee foarte înălţătoare, asta e tot.
Mă bucur că vă scrieţi numele cu K. Katherine
e mult mai atrăgător decât Catherine.
Litera C întotdeauna pare atât de orgolioasă.
Avem cincizeci de tinere în grijă de la familiile cele mai privilegiate din zonă.
Metodele mele previn orice trece dincolo de standardele de bună-cuviinţă.
Aceasta nu e o şcoală publică de genul celor cu care eşti obişnuită, d-ră Shirley.
Studenţii noştri nu au nevoie de ornamente.
Doar regulile şi reglementările pe care ţi le-am spus clar, d-ră Shirley.
Studenţii noştri sunt prinşi în studiile lor la începutul fiecărei ore.
Ora de culcare şi de masă vor fi strict respectate de către cele 15 studente.
D-ră Shirley, vei avea grijă ca studentele să
ţină în mod special la măsurile de ordine.
Am să le pun sub îndrumarea ta.
Sunt cunoscută de întreaga facultate cu numele de Brooke. Tu poţi face la fel.
- Da, domnişoară Brooke. - Am înţeles că ai talente extraordinare.
Aştept cu nerăbdare să le observ.
Mă bucur să am aprobarea d-voastră cu ceva aproximaţie.
Vom vedea. Eşti aici ca urmare a deciziei consiliului, nu a mea.
Pentru o dăscăliţă de ţară, vei afla că suntem
echipaţi cu cele mai moderne echipamente,
ca urmare a sprijinului financiar enorm a unor familii proeminente.
De fapt, suntem prima şcoală din provincie care are un telefon.
Bine aţi venit în acest an nou.
Am încredere în voi fetelor că sunteţi gata să intraţi la primul curs cu determinare.
O ştiţi pe d-ra McKay, matematică şi ştiinţă; d-ra Kerr, istorie şi geografie;
şi d-ra Shirley va fi profesoara voastră responsabilă de limba engleză şi literatură
precum şi de studentele interne.
D-ra Shirley va locui în şcoală cu noi şi va avea autoritate de supraveghere.
Să trecem la treabă, atunci, fără prostii.
Vă rog să vă aranjaţi pe rânduri.
Rândul unu, la voi asta e linie dreaptă?
Emmeline Harris, fă un pas înainte.
Dacă intenţionezi să faci un obicei din asta,
nu voi avea de ales, decât să te reţin după ore.
Treci la loc.
Învaţă să răspunzi la semnalele soneriei.
Aş prefera să inventez titluri pentru fiecare grup, ca la o frăţie.
Ce spuneţi de Tutor, Kent, şi Windsor?
Nu mă interesează basmele.
Trebuie să înveţi să utilizezi facilităţile moderne ale sistemului nostru.
Pentru pauză, voi folosi soneria.
Camera ta este cum mergi pe hol, prima uşă.
Poate crezi că eşti mai presus de reguli, d-ră Shirley?
Puteţi ieşi fetelor.
Vă rog, fetelor. Linişte, vă rog.
Bună dimineaţa.
Aş dori să încep prin a vă spune ce mare
privilegiu e pentru mine de a împărtăşi cu...
de a împărtăşi cu voi marea mea dragoste
pentru literatura engleză în anul ce urmează.
Să spunem că stau un pic mai bine la Shakespeare decât pe picioarele mele.
Nu-i nimic.
Am avut un discurs pregătit, dar nu pare a fi foarte important acum.
Numele meu este Anne Shirley, şi ştiu că vom deveni buni prieteni, în cel mai scurt timp.
Vin dintr-un orăşel numit Avonlea, unde am predat în ultimii doi ani.
Sunt prima dată într-o şcoală privată, şi sper că îmi veţi acorda mult sprijin.
Acum, când vă voi striga numele, să răspundeţi "aici."
Pringle, Myra C.
Pringle, Rebecca A.
- Nu sunt acestea numele voastre? - Nu, domnişoară.
Poate că listele pe clase s-au amestecat.
Bine. Spuneţi-mi numele unul câte unul, începând cu d-ra din primul rând.
- Întâi numele de familie şi apoi vârsta. - Oppener (Tirbuşon), Fanny I. Oppener.
Există doi "P" în Oppener. 14.
Girdle (Brâu). Myrtle N. Girdle. 14.
Hind (Căprioară). Se scrie H-E-I-N-D. Alice B. Heind. 14.
Ball (Chelu/Bilă). Wilma I. Ball. 33.
De fapt, sunt de la Compania Rollings Reliable
şi ne întrebam când vei fi disponibilă să ne rescrii etichetele.
Suficient.
Nu am anticipat să am o clasă cu părinţi atât de tonţi la numirea copiilor lor.
Harris, Emmeline Harris. 13.
Să nu le credeţi pe nici una, d-ră Shirley.
Ce vrei să spui?
Glumesc cu d-voastră deoarece sunt din familia Pringle şi cred că aşa scapă.
Ochi de telescop, n-ai cunoaşte o Pringle nici dacă ai fi stat faţă în faţă cu una.
Deoarece Fanny I. Oppener, Myrtle N. Girdle, Alice B. Heind, şi Wilma I. Ball
se cred teribil de spirituale,
vor scrie pentru mine o listă exactă cu clasa
de 100 de ori, azi după orele de curs.
Acum, deschideţi cărţile de citit, vă rog.
Domnişoară...
Domnişoară Shirley.
D-ră Shirley, ajutaţi-o.
Emmeline Harris, mergi cu această fată la toaletă.
Înmoaie batista în apă rece şi vezi dacă poţi opri sângerarea.
Bine! Staţi jos toate, acum! Şi rămâneţi la locuri.
Cine a pus şarpele în pupitrul meu?
- Care este numele tău real? - Jen Pringle, domnişoară Shirley.
- Tu ai fost, Jen Pringle? - Da, eu am fost.
Vei fi reţinută azi după ore.
Şi în fiecare zi, pentru întreaga săptămână.
Acum, vă rog, deschideţi cărţile de clasa a treia.
Nu pot, domnişoară Shirley.
Mama mă aşteaptă în următoarele trei zile la bazarul Societăţii de Ajutorare a Femeilor.
Îmi pare rău, dar mama ta va trebui să facă alte aranjamente.
Dar a promis Comitetului de Organizare că voi fi şi eu să ajut.
Nu-mi pasă. Vei rămâne dacă spun eu.
Pur şi simplu nu pot rămâne. Îmi pare rău.
Atunci, depinde de tine, Jen Pringle.
Fie stai după şcoală toată săptămâna,
sau îţi voi da cu arătătorul.
Nu puteţi face asta, d-ră Shirley.
- Aleg arătătorul. - Serios?
Vino aici, d-ră Pringle.
Întinde mâna.
Clasă, deschideţi cărţile şi vă rog să vă uitaţi la primul capitol în timpul rămas.
Eşti bine, Essie?
Mă tem că nu foarte bine cu reptile în jur.
Nici eu.
Vă veţi obişnui cu Essie, d-ră Shirley. Ea leşină cel puţin o dată pe săptămână.
Medicii spun că sângele ei este slab.
Mulţumesc, Emmeline.
Şi nu vă preocupaţi de fetele Pringle. Ei nu se plac decât pe ei înşişi.
Pot să spun asta fără răutate pentru că mama mea a fost o Pringle.
În plus, eu vă plac, şi cred că aţi condus ora foarte inteligent.
Trădătoare ce eşti. Cred că există doar două feluri de oameni în Kingsport:
Cei care sunt Pringle şi cei care nu sunt.
Taci din gură, Jen. Nu-mi pasă deloc ce spui.
Sunt jumătate Pringle.
Mama ta nu a trăit suficient pentru a face ceva din tine.
Şi tata spune că tatăl tău este cel mai mare fustangiu din această ţară,
astfel încât, practic eşti o orfană.
Să nu îndrăzneşti să mai spui vreodată un cuvânt despre tatăl meu!
Proastă, ou de gâscă bun de nimic!
Opreşte-te! E o brută, tata spune asta!
Să vedem cât de mare e acum gura ta, Jen Pringle.
Ochelarii mei!
E de ajuns! Emmeline, ridică-te! Ridică-te!
Fetelor, nu aveţi deloc bune maniere? Acesta nu e un bazar turcesc.
Au încercat să dea peste mine cu bicicleta.
Mincinoasă mică!
Ea a aruncat ciocanul de crochet în roată şi ne-a făcut să cădem, nu-i aşa Essie?
Nu-i adevărat, bestie. Ea m-a atacat.
Gata. Aş putea să vă exmatriculez pe amândouă pentru astfel de huliganism.
Bicicletele sunt interzise în curtea şcolii.
Ciudăţenia asta se confiscă din acest moment.
Dar, d-ră Brooke, bicicleta nu e a mea. Este a fratelui meu.
El nu trebuia să fie atât de nesăbuit ca să ţi-o încredinţeze ţie.
- Nu e corect să-l pedepsiţi pe fratele ei. - Da, d-ră Brooke, cred că...
Nu înţelegi engleză?
Acum, vreau să vă cereţi scuze una alteia şi să vă comportaţi adecvat.
Sunt destul de pregătită să-ţi iert lipsa de maniere.
Şi eu comentariile tale obraznice.
Este suficient.
Nu staţi acolo ca porumbeii, fetelor. Plecaţi.
Dacă mai permiţi încă o izbucnire ca asta să apară din nou, domnişoară Shirley,
vei avea de-a face cu consiliul de conducere.
Încuie asta în magazie, McTavish. Plecaţi, fetelor. Nu staţi.
Cauţi astea?
Jen!
Îmi pare rău pentru ochelarii tăi. Îi vom înlocui.
Nu este asta. Este vorba de ceea ce a spus ea despre tatăl meu.
Uită ceea ce au spus ei. Nu există nici un dram de adevăr în asta.
- Nu vom lăsa asta să ne strice după-amiaza. - Nu ţi-am creat probleme d-ră Shirley?
Nu vă faceţi griji pentru mine. Brooke este doar o secure veche de luptă.
Nu spuneţi la nimeni că am spus asta.
Aproape am leşinat când am văzut-o că vine.
Se va calma în câteva zile şi voi lua înapoi bicicleta fratelui tău.
Hai să mergem şi să nu mai vorbim despre asta.
S-o fi văzut cu gura plină de noroi, d-ră Shirley.
Demult n-a mai arătat aşa bine Jen Pringle.
Bine, acum sting lumina, domnişoară Brooke.
Domnişoară Shirley!
- Emmeline. - D-ră Shirley, trebuie să ne ajutaţi.
Fratele lui Essie are nevoie de bicicletă dimineaţă la muncă, altfel va fi concediat
şi e gata să o omoare pe Essie.
Nu putem deschide uşa magaziei. Ea e grozav de speriată şi mi-e teamă că va leşina.
Să ne păzească cerul de d-ra Brooke dacă ea leşină.
Domnul McTavish, îngrijitorul, păstrează sculele lui aici.
Poate dacă tăiem lanţul sau spargem lacătul.
Nu te mai văicări, Essie.
Emmeline, te-ai putea strecura prin acea fereastră?
Da, dacă aş fi avut o scară.
Vino cu mine. Am o idee mai bună.
Bine. Du-te jos prima, că te voi lăsa uşor în jos.
Sunt speriată. Am să leşin.
Alegeţi alt moment, Essie.
Dacă ne prinde cineva, n-or să creadă că încercăm să furăm ceva, d-ră Shirley?
Intenţiile noastre nu cred că interesează pe nimeni.
Bine.
Dezleagă capătul, Essie, şi aruncă-l jos.
Nu cred că ar trebui să faceţi asta.
Sper că fereastra nu este blocată, domnişoară Shirley.
Avem noroc, domnul McTavish are o armată de scule aici jos.
Bun. Acum, dacă am putea doar...
Lenjerie de pat.
Ei bine, Anne Shirley, unde este focul?
Bună dimineaţa.
Bună dimineaţa, clasă.
Serios, fetelor. Dacă nu puteţi face o analogie mai bună ca asta,
vă sugerez să renunţaţi.
Deschideţi Cartea de Poezii Oxford. Pagina 276.
Tennyson, "Doamna din Shalott."
Emmeline, vrei te rog să citeşti primele patru versuri? Apoi le vom discuta.
Vai, vai. Cine e linguşitor acum?
Haideţi să vedem dovezile, fetelor.
Sălciile pălesc, plopii freamătă,
Brize uşoare şoptesc şi tremură.
Peste valul ce aleargă veşnic şi curge spre Camelot...
De ce ai întârziat?
Mama mi-a cerut s-o reţin pe servitoare în această dimineaţă.
Nu a avut cine să-mi cârpească ciorapii.
Colegiul Kingsport nu tolerează întârzierea, la fel nici eu.
Scoate dicţionarul şi copiază întreaga secţiune de la litera A.
Va trebui să recuperezi această lecţie mai târziu.
Acolo ea stătea de veghe, Singură aşteptând în camera ei
Şi a privit spre Camelot. Secerători culegeau ogoarele de orz...
Vrei să-mi spui că Emmeline e singura responsabilă pentru această abatere?
Nu încerc să vă spun altceva decât că fiica d-voastră desconsideră regulile.
Furtul este furt. Nu văd cum aţi putea cataloga acest lucru altfel.
Acest incident este vârful aisbergului. Eu cred că trebuie aplicată disciplina.
Atunci şi eu vreau ca acea profesoară să fie mustrată sever.
Şi eu vreau asta, căpitane Harris, dar acest lucru îl va decide consiliul.
Permiteţi-mi să fiu cât se poate de clar, domnişoară Brooke.
Nu voi permite ca Emmeline să fie exmatriculată din orice şcoală.
Îmi retrag atât fiica cât şi sprijinul financiar
de la această instituţie de categoria a doua imediat.
Dumneata să te socoteşti cu consiliul de administraţie.
Acolo ea ţese zi şi noapte, Un voal magic în culori vii.
A auzit o şoaptă ce spune, Un blestem e peste ea dacă rămâne
Să privească spre Camelot.
V-am avertizat pe voi două în ce priveşte mâncarea în oră.
Adu acea cutie aici, Myra.
Adu acea cutie aici.
Aruncă-l în sobă.
Sunteţi sigură că vreţi să fac acest lucru?
Myra, ascultă-mă acum.
De ce ea fuge?
Fugiţi, fetelor.
Fetelor, fugiţi!
Fugiţi, fetelor!
- Fugi! - Ajutor! Fusta mea s-a prins!
Emmeline!
Tata? Tata! Tata, ai venit!
Pas alergător direct la maşină, domnişoară.
Şi dă jos aceşti ochelari ridicoli.
Nu ar trebui să-i porţi decât pentru citit.
Opriţi alarma aia nenorocită!
Aceasta e profesoara mea, d-ra Shirley.
D-ră Shirley? Ne-am mai întâlnit dacă nu mă înşel.
Da, domnule. Îmi amintesc.
Ce ai mai făcut, acum?
D-ra Shirley a făcut ca întreaga academie să aştepte disciplina d-voastră, d-ră Brooke.
Sunt destul de convins că vă veţi bucura de provocare.
Emmeline, hai. Părăseşti această instituţie
de categoria a patra o dată pentru totdeauna.
Fetelor! Plecaţi de lângă maşina aceea!
Ce fel de lucruri se spun?
Ei bine, Hattie Pringle te acuză de scăderea notelor ei
doar pentru că o cheamă Pringle.
Aici se spune că râzi de elevi când fac greşeli.
Ce?! Ei bine, am râs
când Myra Pringle a definit un aligator ca fiind o insectă mare. Nu m-am putut abţine.
Dragă.
Dl. James Pringle, tatăl lui Jen Pringle,
sust? ine că nu există deloc disciplina în şcoala de la sosirea ta
şi răspândeşte vorba că eşti, citez, "un copil găsit", închei citatul.
Şi povestea continuă. Aproape fiecare părinte
Pringle a scris consiliului de conducere
cerând demisia ta.
Arţăgoşi, bătrâni cu prejudecăţi!
Cum poate cineva să reuşească, împotrivă la astfel de tactici?
Îmi pare rău, Anne. Mă simt responsabilă.
În numele celor 15 elevi care nu sunt Pringles, sunt hotărâtă să perseverez.
Căpitanul Harris şi-a retras sprijinul financiar pentru plată ipotecii colegiului
şi alte familii Pringle ameninţa să facă acelaşi lucru.
Înţeleg. Deci şi dumneavoastră vreţi să demisionez?
Niciodată! Consiliul vrea să demisionezi.
Vreau să rămâi şi să-i faci pe aceşti Pringle să-şi mănânce cuvintele.
Dacă banii sunt consideraţi puterea din spatele acestei instituţii,
atunci, dragă Anne, tu vei compensa fiecare ban care a fost pierdut.
Dar cum? Să renunţ la salariu?
Nu, draga mea. Nu, nu. Am de gând să insist
la consiliu să-ţi ofere o perioadă de probă cel puţin până la Crăciun.
Între timp, ai putea lua în considerare organizarea unei concert de binefacere?
Să scoţi în evidenţă o piesă, probabil, condusă de o domnişoară Anne Shirley?
Ar trebui totuşi să fie ceva cu câteva roluri superbe.
Şi un conţinut dramatic puternic. Publicul va trebui să fie complet copleşit.
Cred că fiecare părinte Pringle ar plăti bucuros
să-şi vadă numele fiicei lor în program, nu crezi?
Să vedem. 100 de bilete la 25 de dolari pe bilet...
Asta face exact 2500 de dolari.
E un preţ excesiv! Crezi că cineva va plăti atât?
Da. Şi toţi banii vor merge direct la şcoală.
Eşti foarte ingenioasă, d-ra Stacey.
Vom arăta familiei Pringle sensul cuvântului capitalism.
Doar o clipă, Anne. Cred că ar trebui să te uiţi peste aceste jurnale vechi.
D-na Stanton, bibliotecara, şi cu mine pregătim
o lucrare de istorie a colegiului Kingsport
şi am dat de ele prin arhive.
Au fost scrise de căpitanul Avraam Pringle, fondatorul colegiului Kingsport.
Draga mea Anne, dacă doreşti să câştigi jocul, trebuie să înţelegi jucătorii.
Înţeleg.
"Şi astfel, pentru ultima dată, bătrâna profesoara şi-a privit crudul portret
gravat în perete de foştii ei elevi.
Gertrude a surprins singurătatea aroganta a bătrânei femei
în timp ce se retrăgea în tăcere în grădină.
În scurt timp după aceea, ei au învăţat că moartea s-a atins de ea,
şi Gertrude a fost bântuită de înţelegerea faptului că nu ar putea niciodată
să mulţumească femeii care i-a dăruit în tăcere atât de mult.
A fost mai mult decât ea ar putea suporta."
În acest moment aş dori să dedic această poveste scurtă fiecăruia dintre voi
care au a făcut aceste prime săptămâni aici
pentru mine aşa semnificative. Sunteţi liberi.
- De ce plâng fetele astea? - Le-am citit o scurtă poveste, d-ra Brooke.
Dumnezeule, să plângi la o oră de Engleză.
D-ra Brooke este aici pentru a discuta de sugestia mea cu concertul, Anne.
Cred că e scandalos, dar părerea mea contează
mai puţin când scoală are nevoie de fonduri.
Exact. Speram să mă asistaţi la partea cu instruirea, d-ra Brooke.
Nu ştiu de ce, fiindcă nu am avut nimic a face cu elaborarea acestei scheme ridicole.
Atunci, cea mai importantă întrebare e, cine va juca rolul Reginei Maria a Scoţiei?
Nu vrem nici un novice în acest rol.
Nu am de gând să fiu asociată cu ceva care nu este de succes.
Jen Pringle este singura la care mă pot gândi că ar putea juca această parte.
Nimeni altcineva nu are personalitatea necesară.
Nu pot nega faptul că Jen are un fler natural de a juca teatru.
Atunci am stabilit. Cred că d-ra Brooke va fi un instructor excelent.
D-ra McKay şi d-ra Kerr vor face ornamentele,
iar eu mă voi ocupa de sală şi orchestra.
Poate voi ademeni o soprană faimoasa din Fredericton să cânte fără plată între acte.
Am încredere că va cânta pentru creditori în cazul unui eşec.
Dar să nu spuneţi că nu v-am avertizat.
- "Ajutor! Ajutor!" - Atinge-l.
"Elibereaz-o pe regină!"
Myra, nu-ţi ascunde fata când eşti pe scenă.
- "Ajută-mă, stăpâna mea. - Aveţi milă."
"Milă, nu. Sunt nevinovat."
- "Salvează-mă, dragă doamnă. - Şi tu, robule, mă vei salva şi tu?"
- "Luaţi-l. Daţi-i mâinile jos de pe ea!" - Această scenă e ridicolă.
Nu am de gând să mă mai înjosesc!
- Hattie, eşti rigidă ca un vătrai. - Nu am ce face. Nu vreau să mă julesc.
- Dacă pot coborî cu usurinţă, o voi face. - Aţi văzut-o toate pe Essie continuând.
Acum fă în felul acesta.
"Sunt nevinovat. Salvează-mă, dragă doamnă"!
Acum regina ordona gardienilor să se oprească
dar gardienii îl trag pe Rizzio înapoi.
Acum, Hattie, încearcă tu.
"Sunt nevinovat. Salvează-mă, dragă doamnă"!
Refuz să joc cu ea!
Ea e singura care poate fi convingătoare ca muzician italian.
Fă ce poţi, d-ra Brooke.
Nu da vina pe mine dacă publicul pleacă.
Încă o dată, Hattie. Şi te rog, relaxează-te.
Emmeline! Emmeline!
Ce este? Ce s-a întâmplat?
Am omis să te punem în piesă?
Îmi pare rău de ce s-a întâmplat cu tatăl tău.
Când se mai liniştesc lucrurile, sper să am şansa să vorbesc cu el şi să-i explic.
Nu este aici. S-a întors în Boston.
D-ra Shirley, dintotdeauna mi-am dorit să joc într-o piesă.
Nu prea am avut şansa de a face nimic.
Tata nu mă va lăsa să mă întorc la şcoală.
Va trebui să-mi petrec restul anului cu bunica... singură.
Emmeline.
Poate voi reuşi să obţin o altă copie a piesei. Şi voi repeta cu tine acasă.
Sunt sigură că tatăl tău te va lăsa să te întorci la colegiu în semestrul viitor.
Nu cred. Şi nici bunica nu cred că mă va lăsa.
A trebuit să ies pe furiş în timp ce ea şi mătuşa Pauline dormeau.
E cineva care să te ajute cu lecţiile? Nu cred că vrei să rămâi în urmă.
- Atunci am să stau de vorbă cu bunica ta. - Serios?
Ar trebui să te grăbeşti să ajungi acasă. Nu ai vrea să se îngrijoreze.
Promit să vin mâine şi să vorbesc cu ea.
E pe strada Maple Terrace nr. 10. Sper să nu uiţi.
Bineînţeles că nu. Du-te!
Aş dori să vorbesc cu doamnă Harris. Numele meu este A...
Nu poţi. Este bolnavă şi nu poate fi deranjată. O zi bună.
- Pot vorbi atunci cu Emmeline Harris? - Nu-i este permis să aibă vizitatori.
- Căpitanul Harris va reveni la...? - El locuieşte în Boston domnişoară.
Rareori vine pe aici.
Puteţi să-i spuneţi Emmelinei ca Anne Shirley a venit să o vadă?
Mulţumesc.
"Dragă doamnă Harris,
cred că aţi putea fi interesată de aceste jurnale
pe care le-am găsit în arhivele oraşului.
Sunt omagii minunate aici, scrise de Căpitanul
Pringle soţului dvs. Căpitanul Harris.
Sper să vă bucuraţi citindu-le aşa cum am făcut-o eu.
Cu stimă, Anne Shirley, Colegiul pentru fete din Kingsport."
Am o livrare aici pentru domnişoara Shirley.
Sunteţi norocos. Sunt domnişoară Shirley.
Mulţumesc.
Atunci pe mâine la prânz, doamnă Harris.
Domnişoara Shirley, doamnă.
- Mamă! Mamă! - Mai fată, mă scoţi din sărite.
Domnişoara Shirley.
- Ce? - Domnişoara Shirley.
De ce nu ai spus aşa de prima dată?
Deci aceasta este faimoasa domnişoara Shirley?
A venit să-şi ia bucată de carne din câte văd.
- Ce mai faceţi doamnă Harris? - Nici pe departe bine.
Cât vrei pe aceste jurnale?
Nu am avut nici o intenţie să le vând.
Are rost să te întreb dacă vrei să stai jos?
Da, mulţumesc.
Cine a mai văzut aceste jurnale?
Nimeni, din câte ştiu eu.
Atunci sunt gata să negociez.
Îţi voi da ce vrei,
dacă îmi dai cuvântul tău
că nu vei divulga aceasta hidoşenie celorlalţi din familia Pringle.
Speram doar să mă lăsaţi să o meditez pe nepoata dvs., Emmeline,
pentru că am înţeles că nu va reveni la şcoală.
Aşa, deci suntem şi isteţi? Şantaj acoperit cu zahăr.
Vrei un salariu regulat ca să-ţi ţii gura, nu-i aşa?
Ce vreţi să spuneţi?
Nevinovată ca porumbeii. Şireată ca şerpii.
Ştiai că nu era adevărat când ai aflat acea relatare scandaloasa despre soţul meu.
Nu putea fi adevărat. Restul familiei va fi încântată să creadă asta,
şi să ne facă de râsul oraşului Kingsport.
- Ce relatare scandaloasa? - Deci sunt mai multe, nu-i aşa?
Pauline.
"Corabia lui Josiah Harris a fost arsă şi bărcile au fost luate.
Harris şi echipajul aproape că au murit de foame.
În cele din urmă, ei... ei l-au mâncat pe Jonas Selkirk,
care el însuşi s-a împuşcat.
Aşa au supravieţuit până au fost salvaţi.
Însuşi Harris mi-a spus asta.
Obişnuiam să credem că era o glumă bună".
- Uneori, tata devenea foarte furios... - Pauline! Taci!
Asta e o minciună.
Soţul meu nu a mâncat pe nimeni, niciodată, viu sau mort.
Să-l lăsăm pe Jonas Selkirk.
Abraham Pringle a scris această prostie ca s-o necăjească pe toantă de nevastă-sa.
Amy Pringle a fost o credulă notorie.
Te rog, domnişoara Shirley, nu arata acestea nimănui.
Rudele noastre ar putea să o publice. Vom face orice.
Acum, d-ra Shirley, cât vrei ca să-i dai meditaţii nepoatei mele?
M-aţi înţeles complet greşit.
Eu nu vă ameninţ.
M-am gândit că o să vă bucuraţi de celelalte lucruri splendide spuse despre soţul dvs.
Nu m-am gândit nici o clipă să spun cuiva că a fost un canibal.
E normal să fim un pic suspicioşi pe străini în Kingsport.
Poate că te-am judecat greşit.
Mă gândesc că fata ar trebui să-şi continue studiile.
Pauline nu are timp. E ocupată să aibă grijă de mine.
Sper că nu vei menţiona această neînţelegere nimănui.
Voi încerca să ţin minte.
Şi când vrei să începi?
Imediat.
Aceste două unghiuri ale triunghiului sunt
egale. Laturile opuse unghiurilor sunt egale.
Emmeline, de ce nu ţi-a înlocuit nimeni ochelarii?
Tata spune că nu e nevoie să-i port aşa de mult.
Şi bunica nu vrea pentru că e o zgârie-brânză bătrâna.
Cine ţi i-a dat, atunci?
Maică Superioară la mănăstire în Boston în urmă cu doi ani.
Oricum, ar trebui să-i folosesc doar pentru lectura.
Nu poţi să-i mai porţi. Îţi trebuie o altă pereche.
- Am găsit o altă copie a Mariei... - "Maria, Regina Scoţiei"!
Doar numele ei mă face să mă înfior din cap până în picioare.
Nu cred că ea l-a ucis într-adevăr pe Darnley, ce zici?
Sttt! Vai de voi dacă o treziţi.
Cred că este aşa de dramatic, nu crezi?
- E un rol foarte interesant. - La mănăstire aveam drame şi muzica.
Maică Superioară a spus că eram bună la ambele.
M-a învăţat şi să cânt la pian.
Din nefericire, bunica nu mă lasa să-l ating.
- Putem să citim împreună? - Cred că da.
Eu o să joc pe toţi ceilalţi şi tu pe Maria.
Să începem de aici.
"Iert tot răul făcut mie de oameni, orice faptă sau dorinţa de a mă răni.
"Mai mult, nu voi suporta o inimă neîmpăcata cu a mea, când inima mea este rece.
"Nu voi întâmpina Moartea cu vreo urmă de ură, mânie sau rău făcut faţă de mine.
"Ci fiind prieten cu această lume de odinioară,
o voi trece cu obişnuita pace a dragostei".
A fost minunat!
Mulţumesc pentru că m-aţi adus aici domnişoara Shirley.
Acesta va fi locul nostru secret, pe care nu-l poţi dezvălui nimănui.
Bunica nu mă lasă niciodată singură afară.
Ea spune că e posibil ca ţiganii să mă răpească.
Nu ştiu de ce i-ar păsa ei că aş fi răpită,
pentru că îi pasă numai de durerea ei de spate şi de picior.
Acum... bătrânii se agaţa de modul în care au fost educaţi ei înşişi.
Pe ascuns ea mă urăşte.
Întotdeauna îmi spune "copilă"
ca şi cum ai spune "câine" sau "pisica".
Dacă fac un crâmpei de zgomot, aproape că leşina.
Este un tiran bătrân şi într-o zi am de gând să fug pentru totdeauna
şi să devin o adevărată actriţă.
De ce nu ai stat niciodată cu tatăl tău?
El este foarte ocupat cu afacerile lui.
Am fost la alte două şcoli cu internat înainte să ajung la aceasta.
Dar m-a adus aici să fiu aproape de bunica şi
astfel să nu-şi mai facă griji pentru mine.
Sunt sigură că vrea ce-i mai bun pentru tine.
Ce a spus Jen Pringle despre tatăl meu m-a rănit...
Pentru că este adevărat.
"Dragă tată, vreau atât de mult să mă întorc la K.L.C.
Te rog să-mi permiţi să mă întorc la K.L.C. semestrul viitor.
Am fost printre primii din clasa mea înainte să plec
şi am sperat să fii mândru de notele mele.
Te rog înţelege că a fost totul o greşeală.
Am încercat să dau de tine în Baltimore, dar cred că nu ai primit scrisoarea."
- D-ra Shirley este aici pentru lecţii. - Mulţumesc.
D-ra Shirley! Bunica o să vă mănânce de vie!
Vom studia în această cameră. Pur şi simplu nu mai pot tolera obcuritatea.
Am o surpriză minunată pentru tine.
D-ra Stacey mi-a împrumutat un program de la Conservatorul Regal şi poţi începe azi.
- Nu pot. Bunica mi-a interzis... - Aiurea!
E timpul ca cineva să-i reamintească bunicei tale cum sună un pian.
Şi nu ar trebui să fiu eu acela. Poţi începe cu aceste exerciţii elementare.
O să fii pe cont propriu. Dar este un pas în direcţia bună.
Am să-ţi aduc cărţile. Cântă!
Pauline! Vino aici mai fată!
Le vom răspunde şi le vom spune că nu putem accepta.
Mama vrea fixul ei, Abigail.
Cine pe pământ face larma asta blestemată?
Nu este permis să se cânte la pian!
Pleacă de acolo, copile!
Cine ţi-a dat permisiunea de a cânta la acest pian?
Îmi pare rău d-na Harris, dar Emmeline trebuie
să petreacă ceva timp cu studiile muzicale.
Nu cred în feţele tinere ce cântă la pian în public.
Le face obraznice şi încrezute.
Cred că sunteţi înţeleaptă, d-na Harris.
Cu toate astea, mi s-a spus că tinerele Pringle din Kingsport iau lecţii private.
Nu aş vrea să fiu acuzată de neglijenţă în ce priveşte educaţia cuvenită Emmelinei.
Cine ţi-a dat permisiunea să deschizi acele ferestre?
Am vrut doar că personalul dvs. să vadă ce prăfuită e această cameră.
Are nevoie de o curăţenie serioasă.
Bine, fie cum vrei tu. Voi tinerii sunteţi tare zăpăciţi.
Pauline vrea să plece şi să mă părăsească.
- E vorba doar pentru o zi, mama. - "Doar pentru o zi", spune ea.
Se pare că nimeni nu se gândeşte ca şi mie mi-ar place o zi fără acest scaun cu rotile.
Poate că nu-ţi poţi folosi picioarele, bunica,
dar se pare că nu ai nici o problemă cu limba.
Să nu îndrăzneşti să fi impertinenta, copilă!
Ştiu o fată care a murit în somn după ce a fost impertinentă.
Pauline, ce este?
Verişoara mea Louisa îşi serbează ziua nunţii
în Fredericton săptămâna viitoare.
Am fost d-ra ei de onoare cu cinsprezece ani în urmă şi aş da orice să fiu acolo.
Dacă voi muri singură în timp ce tu eşti plecată, Pauline
voi lăsa la latitudinea ta. Ştiu ce povara pot să fiu.
Mamă, te rog nu te emoţiona. Nu voi merge, dacă tu nu...
Ba mă voi emoţiona.
Nu pot avea puţină emoţie care să-mi lumineze viaţa mohorâtă?
Au, spatele meu. Spatele, mă doare. Închide fereastra aceea, copilă.
Simt cum vine curentul. Pauline, adu-mi pătura de lână şi pernă pentru picioare.
Ştiţi cum vor vorbi oamenii, doamnă Harris, dacă Pauline nu merge la aniversare.
- Ce? - Sunt sigură că în timpul lungii dvs. vieţi
at? i învăţat ce pot spune limbile unor oameni guralivi.
Nu e nevoie să-mi arunci în fata vârsta mea, copilă.
Acest oraş e plin de linguşitori pălăvrăgii, de parcă nu aş şti.
Ei bine, eu nu o opresc. Am lăsat la latitudinea ei.
Nimeni nu va crede vreodată această justificare.
D-ra Shirley şi cu mine putem sta cu tine, bunica.
Pauline va sta acolo doar o zi.
E ceva la mijloc aici, nu-i aşa?
De ce sunteţi aşa pornite că ea să meargă?
Pentru că este o fiică bună şi drăguţă care are nevoie de o pauză.
Nu iau în seamă stilul tău buruienos. Ia o bomboană de mentă.
Au, capul meu.
Am o durere aşa mare de cap şi sunt aşa de obosită ca nu mai pot discuta.
Cred că asta înseamnă că voi avea un atac de inimă.
Bine, poţi merge. Dar dacă iei gripă şi te îmbolnăveşti,
să nu dai vina pe mine.
Mulţumesc mamă! Mulţumesc! Eşti aşa de bună cu mine.
Am vrut să merg la verişoara Louisa atât de mult.
Am doar această veche tafta neagră de îmbrăcat.
Tafta neagră e suficientă pentru aniversarea Louisei Hilton.
S-ar îmbrăca în stacojiu dacă aş lăsa-o şi aşteaptă doar să mor eu ca s-o facă.
Atât cât trăiesc eu vei fi decentă, Pauline Harris.
Bine, mama. Voi fi bucuroasă pe dinăuntru şi nici nu mă voi gândi cu ce sunt îmbrăcată.
Şi sunt sigură că te vei înţelege excelent cu d-ra Shirley, mama.
"Nu voi întâmpina Moartea cu vreo urmă de ură, mânie sau rău făcut faţă de mine.
"Ci fiind prieten cu această lume de odinioară
o voi trece cu obişnuita pace a dragostei".
Toate v-aţi descurcat foarte bine şi meritaţi să fiţi lăudate.
Acum asiguraţi-vă că aveţi scrise replicile potrivite pentru repetiţia de Vineri.
Şi înainte să plecaţi, am de făcut un anunţ.
Doamnă Harris şi nepoata ei Emmeline va invita la un picnic mâine dimineaţă.
Acum, dacă veţi participa, ne vom întâlni la Maplehurst la ora 10 dimineaţa.
Vă rog aduceţi un cadou mic doamnei Harris că apreciere pentru găzduirea evenimentului.
Puteţi merge acasă acum.
- Se apropie. E aproape. - Arată minunat.
Ce efect au avut acele jurnale vechi, Anne!
Arata felul cum se descurcă foştii mei studenţi.
Nu fii foarte sigură, deocamdată.
Tocmai am primit o scrisoare de la Gilbert. Se pare că în sfârşit e la medicină.
- Ştiu. Şi ce mai face el? - Ştii că Gilbert este foarte modest.
Dar dacă citesc printre rânduri aş spune că e
printre primii. A vrut să ştie ce mai faci.
Poţi să-i spui că mă ţin departe de buclucuri.
Intră.
- Eu sunt, Pauline. - D-ra Shirley. Cum arăt?
Îngrozitor! Nu poţi merge cu vechitura aia.
Am să-ţi împrumut cea mai bună rochie a mea.
Draga mea. Nu, nu, nu. Oricum situaţia e cam şubredă. Mama se poate răzgândi.
Nu fi prostuţă. Ridică-te, şi da jos aceasta taftă neagră.
Poţi lua asta pe dedesubt şi le schimbi la petrecere.
Dar... dar... s-o înşel pe mama...
Nu ai vrea să aduci ghinion unei aniversări de căsătorie cu acest lucru negru, nu-i aşa?
Nu.
Nu. Doar puţin. Mama nu va fi de acord cu asta.
Flori de mere. Îmi aminteşte de Adelaide Pringle, atunci când ea...
- Cine? - Soţia lui Morgan.
Mama copilului. Ea a fost prima mea verişoara din partea mamei.
Înţeleg.
Pauline, de ce fratele tău nu vine niciodată în vizită?
Morgan a ajuns la fel ca tată,
tot timpul da ordine altora şi nu are timp pentru alţii.
Morgan era aşa de viguros şi chipeş,
şi Adelaidei îi plăcea muzică şi petrecerile.
Ce s-a întâmplat?
Ei bine, nu e creştinesc să vorbim despre morţi.
Cum a murit ea?
A fugit la scurt timp după naşterea copilului şi a murit de tuberculoza.
Toţi din familia Pringle, inclusiv mamă, au dat vina pe Morgan.
Dar nu a fost vina lui Morgan.
Mama nu vrea să mai aibă nimic de a face cu ceva ce i-ar aminti de soarta Adelaidei.
Dar acest lucru este greşit, Pauline.
Ce-i face pe oamenii din acest oraş să poarte aşa ranchiună unul altuia?
Cei din familia Pringle totdeauna s-au sfădit între ei.
Suntem politicoşi unul cu altul în public.
Nu am văzut niciodată o comportare aşa ridicolă.
E absolut josnic.
În orice caz, Pauline Harris, urmează să ai ziua liberă a vieţii tale.
- Bună dimineaţa, d-na Harris. - Intrăm de parcă lumea e a noastră, nu?
Aşa şi e. Haide Pauline.
Sunt gata de plecare, mama.
Prea multă culoare fetiţo. Arăţi de parcă ai fi vopsită.
Nu, doar le-am spălat.
Şi nu miroşi respectabil îmbibata cu parfum.
- E doar puţin... - Am spus îmbibata şi aşa este!
Întoarce-te.
E o crăpătură acolo sub mânecă?
- Nu. - Ai grijă cum te comporţi.
Şi nu uita să-ţi încrucişezi decent gleznele când te aşezi.
Şi să nu stai în curent. Şi să nu aluneci pe balustrade.
Mamă!
Ai făcut-o la nunta lui Nancy Pringle.
Mamă, asta a fost acum 25 de ani! Ce crezi că sunt?
Du-te, fata. Nu mai trăncăni atât. Vrei să pierzi trenul?
Nu, mama.
Şi dacă nu mai sunt aici cânt te întorci,
să mă pui în rochia de mireasă şi nu uita că părul meu e ondulat.
Nu ştiu cum te vei descurca cu ea domnişoara Shirley. E aşa copilăroasă.
N-am crezut niciodată că voi avea vreodată şansa de a vizita Maplehurst.
Hattie! Hattie Pringle, dă-te jos de acolo. Asta e trăsura doamnei Harris.
Este strigător la cer! Nu am fost afară...
Dacă prind o răceală te voi ţine responsabilă.
Prostii. Vreau să vă bucuraţi de razele
soarelui şi de frumoasele culori ale toamnei.
Vom face o plimbare minunată cu trăsura. Şi puteţi critica pe toţi pe lângă care trecem.
Să-i critic? Este o idee foarte ciudată, domnişoara Shirley.
Acest lucru nu e creştinesc. Pur şi simplu nu e creştinesc.
Ce înseamnă asta, d-ra Shirley? Nu mai tolerez ştrengăriile tale.
Sunt nişte trăsuri aşa de drăguţe şi nu le folosiţi niciodată.
Să le duceţi înapoi, auziţi? Nu au fost scoase afară de şapte ani.
Cu atât mai mult trebuie scoase şi folosite. Nu mai fiţi aşa de egoistă.
Bună dimineaţa, fetelor! Arătaţi minunat.
Să mă duci înapoi, auzi? Asta este anarhie.
Cine e această gloată de enervanţi?
Pe sfinţii din ceruri, am să leşin. Nu rezist la acest aer proaspăt.
E o zi aşa de frumoasă. M-am gândit că puteţi găzdui un picnic pentru şcoală.
Nu-mi mănânc prânzul afară cu nimeni, fetelor.
Nu sunt o ţigancă! Du-mă înăuntru!
Domna Harris.
- Unele dintre fete sunt Pringle. - Pringle?
Da, şi nu vreţi să meargă acasă şi să spună poveşti.
Ai să plăteşti pentru asta. Dacă prind o răceală...
Ai spus că vrei o zi fără scaunul cu rotile, bunica.
Taci din gură!
Bună dimineaţa, d-na Harris. Arătaţi foarte bine.
Mulţumesc, Alec McGuiness.
Ce mai contează dacă mor? Am trăit deja prea mult.
Ce oameni prietenoşi.
Vecini încântători. Să ştii că nu aprob criticarea oamenilor, draga mea.
Nu. Pot să te întreb dacă acesta e în întregime părul tău?
Da, tot.
Păcat că e roşcat. Dar cred că roşul devine popular din nou.
Mulţumesc.
Fetelor, aţi întârziat. Ce s-a întâmplat Jen? Ţi-a fost bonă iarăşi bolnavă?
Şi încă una?
Ce încântător. Mulţumesc, draga mea.
Acesta e cadoul meu pentru tine, Emmeline.
D-ra Shirley. Cum ai plătit pentru asta?
Am avut unele economii puse deoparte.
Îţi mulţumesc de un milion de ori!
Într-o zi am să mă revanşez.
Nu-i aşa că a fost drăguţ din partea fetelor să-mi dea cadouri?
Da, aşa este.
Mai degrabă îmi place râsul tău, d-ra Shirley.
Chicoteala Paulinei mă calcă pe nervi.
Sper că are un timp minunat la petrecere.
Probabil a mâncat prea mult şi i s-a făcut rău. Ca şi tatăl ei.
Nu ştia niciodată când să se oprească.
Ţi-am arătat vreodată fotografia lui Josiah, d-ra Shirley?
A fost foarte chipeş.
Plin de caracter eroic, aş spune.
Da, a fost cel mai arătos bărbat din Kingsport.
Şi m-a îndrăgit.
Ne-am consultat reciproc cu privire la orice.
Ţine minte, nu am fost întotdeauna de acord.
Nu. El a avut toane. Da. Şi eu la fel.
Ştii ce a făcut când am cumpărat o şapcă care nu i-a plăcut?
Nu îmi pot imagina.
A mâncat-o. A avut o durere îngrozitoare de stomac.
Da, a meritat-o. A fost aşa de supărat pentru că am neglijat să-l consult.
Cum a putut pleca să mă lase singură şi infirmă?
Să moară a fost singurul lucru pe care a îndrăznit să-l facă fără să mă consulte.
Nu va dura mult până vom fi împreună din nou.
Nu este nimeni... nici un bărbat ca el. Nu.
Asta e o vârstă degradata, d-ra Shirley.
Cum e cu fiul dvs.?
Morgan.
El a reuşit să-şi administreze banii cu succes, în cazul în care asta e o calitate.
Tatăl lui l-a răsfăţat.
Nu ar fi trebuit să se căsătorească niciodată cu verişoara lui.
E o binecuvântare că Adelaide a murit, săraca de ea.
Morgan cred că a primit ce merită.
Este o atitudine inumană pentru o mamă, d-na Harris.
Da. Vezi, noi nu suntem tare faimoşi pentru compasiune,
d-ra Shirley, în special între noi.
Cu toţii aşteaptă să mor ca să poată pune mâna pe bani.
Ar trebui să vă daţi seama că Emmeline vrea doar să fie dorită.
Dacă mai aveţi vreo urmă de compasiune în sufletul dvs., aţi putea să i-o daţi ei.
Copiii trebuie văzuţi, nu auziţi.
Pari să fii foarte deschisă la minte în convingerile tale, d-ra Shirley.
Acesta e cel mai frumos compliment pe care cineva mi l-a făcut vreodată, d-na Harris.
Scuză-mă tinere.
Mă întrebam dacă m-ai lăsa pe mine şi pe fete
să facem o plimbare în oraş cu căruţa ta.
Ar fi aşa de captivant pentru ele, şi promit că nu vor face probleme.
Mamă!
Mamă?
Va trebui să pleci. La revedere.
Mamă?
Mamă, ce s-a întâmplat? Mamă, eşti bine?
Porţi pălărie. Nu-mi amintesc ultima dată...
Pauline, vrei să te calmezi?
Eşti isterică. Nu m-ai văzut suficient de des purtând o pălărie, fetiţo?
D-ra Shirley a sugerat un prânz în aer liber. A fost excelent.
Am fost aşa de neliniştită pentru tine, mama.
Am fost bolnavă de îngrijorare tot timpul.
Ai de gând să nu te mai agiţi? Neastâmpărata mai eşti.
Pauline, ai avut un timp bun la petrecerea de nuntă?
Da.
Louisa ţi-a trimis buchetul ei, mama. Florile au fost minunate.
- Sală a fost un umbrar... - Ca la înmormântare, presupun.
- Păstorul i-a cununat pe Louisa şi Maurice. - Nelegiuitu.
Molly şi Emily îţi trimit salutări. Şi Emily are cel mai dulce copil.
Aşa vorbeşti de parcă era de mâncat. Copiii sunt ceva obişnuit.
Copiii nu sunt niciodată ceva comun. Fiecare este un miracol.
Eu am avut doi şi nu prea am văzut ceva miraculos cu privire la nici unul din ei.
Mamă, eşti aşa senină şi vesela azi. Cum v-aţi înţeles voi două, d-ra Shirley?
Ne-am înţeles destul de bine.
Nu-mi pasă ce spun Pringles. Cred că arăţi destul de bine.
Mulţumesc.
Nu.
Hopa. "Micul Bo-Peep şi-a pierdut oile şi nu ştie unde să le găsească".
O zi bună, domnişoara Kerr. După asta, nu voi mai fi surprinsă de nimic.
"Lasă-le în pace şi vor veni acasă, aducându-şi cozile după ele".
Scoate oile alea de aici!
Tată!
Emmeline! Ţi s-a spus să nu mai porţi ochelarii aceia ridicoli afară.
Nu ţi se va îmbunătăţi niciodată vederea dacă îi porţi tot timpul.
Bine, tată, dar d-ra Shirley mi-a dat această pereche nouă şi...
Treci înăuntru.
- Acum am spus. - Dar...
Grăbeşte-te.
Tinere! Cine este responsabil pentru asta?
Este căruţa ta?
- Îţi mulţumesc. Am avut un timp minunat. - D-ra Shirley. Pot vorbi ceva cu tine?
Mergeţi, d-ra Kerr. Vă voi prinde din urmă.
Da, domnule.
Se pare că de fiecare dată când ne întâlnim, o catastrofă sta să se întâmple.
Atunci poate că ar trebui să te fereşti din cale.
Mă supăr când oamenii îmi tratează cu uşurinţă instrucţiunile, d-ra Shirley.
Am fost explicit când am spus că fiica mea să
nu mai aibă legătură cu colegiul Kingsport.
Vrei să-mi spui ce faci aici?
Am fost la un picnic, domnule, găzduit de mama dvs.
De mama? A aprobat scoaterea trăsurilor şi invitarea acelor fete?
Nu, domnule. Eu am făcut-o.
Şi cum ea nu are nimic mai bun la ce să se gândească decât la ea,
m-am gândit că era timpul ca cineva să încerce să o ajute.
Înseamnă că eşti nesăbuită că în zvonurile care le-am auzit despre tine.
- Ce aţi auzit? - Nu ai vrea să ştii.
Ba da, vreau.
Pringles te-au denumit "Profesoara Zăpăcită de Engleză".
Cineva a spus că ai scris cea mai ridicolă poveste pe care a citit-o vreodată...
publicată de... Compania de Praf de Copt.
Şi că ai fost cel mai prostuţ şoricel roşcat al unei învăţătoare necunoscute.
Mulţumită dvs. am fost aproape concediată!
Este o explicaţie logică în spatele oricărui lucru.
Voi sunteţi oamenii cei mai înguşti, egoişti şi cârcotaşi pe care i-am întâlnit vreodată.
Aş vrea să vă otrăvesc tot clanul. Nu toleraţi
în afară de voi să vedeţi că altul reuşeşte.
Sunt sigură că sunteţi avizi să vedeţi care va
flutura steagul victoriei la sfârşitul anului.
- Încă nu m-aţi cunoscut cum trebuie! - Ho! Vino înapoi, domnişoară.
Eşti supărată pe ce cred Pringles de tine?
Nu vreau să discut asta, dacă nu te superi.
Îmi pare rău.
Ţi-e teamă că zvonurile ar putea să influenţeze concluziile mele despre tine.
Concluziile dvs.? Nu vă flataţi singur!
Poate vrei să asculţi ce am avut de spus în apărarea ta.
Ar trebui să vă uitaţi în jur şi să vedeţi
dacă e cineva pe care doriţi să ascultaţi în fără de dvs.
Mi-am luat angajamentul să vă livrez această scrisoare.
Sunt sigură că sunteţi prea ocupat să-i daţi nouă adresa fiicei dvs.
Dacă nu aţi fi fost aşa egocentric, aţi fi ştiut
că este o fetiţă care vă iubeşte cu disperare.
Poţi pleca.
Morgan! D-ra Shirley, aşteaptă! Morgan!
Mă întorc imediat. D-ra Shirley!
D-ra Shirley, mulţumesc Domnului că nu aţi lăsat-o pe mama
să mă vadă când m-am dat jos din acea căruţă.
- Pauline, tu chiar tremuri. - A fost divin.
Pur şi simplu trebuie să-ţi spun totul. Isaac Kent m-a adus acasă.
El a fost un vechi peţitor de-al meu. De fapt, aproape un peţitor.
Niciodată nu a avut intenţii serioase. Dar obişnuiam să ne plimbăm împreună.
Mi-a făcut un compliment.
A spus, "Părul tău arată ca melasa galeză mai mult ca niciodată."
Sper că nu a fost nimic nepotrivit în a spune asta.
Nimic de felul acesta.
M-a invitat să ne mai plimbăm. Cine ştie ce o să spună mamă, dar...
Chiar nu-mi pasă!
M-am plimbat cu Louisa în jurul casei vechi
şi mi-am amintit de toate verile pe care le-am petrecut împreună în copilărie.
Am văzut tufele de liliac ce le-am plantat cu ani în urmă.
Nu ştiu. Nu am avut niciodată o zi aşa de minunată.
- Pauline, sunt aşa de bucuroasă. - Cum pot să te răsplătesc?
Aş vrea să nu fi avut o perioadă aşa de dificilă aici.
Pe undeva nici nu mi-am dorit să vin acasă.
Morgan e aici cu afaceri pentru câteva săptămâni.
Sper că va fi ca pe vremuri.
La urma urmei, mama are nevoie de mine,
şi este plăcut să fii util, nu-i aşa?
- Îţi mulţumesc, d-ra Shirley. - Poţi păstra rochia.
Cine ştie, poate o s-o porţi din nou.
Dumnezeu să te binecuvânteze.
Ai făcut mai mult decât îţi poţi imagina.
Colegiul de fete din Kingsport, vorbeşte d-ra Brooke...
Bună ziua, d-na Pringle.
Durere de gât? Amigdalita? Doamne fereşte, sper că nu e grav.
Nu e contagioasă, nu?
Înţeleg.
Nu! Nu, dar... Nu, am înţeles exact.
Nu trebuie să ne băgăm peste hotărârea doctorului.
Sunt de acord cu dvs., d-na Pringle.
Apreciez că ne daţi o înştiinţare adecvată.
Mulţumesc. La revedere.
Jen Pringle nu va juca în această seară.
Cred că nu vorbeşti serios. După tot efortul depus.
Vom returna biletele şi vom amâna spectacolul.
Până când? Nu ne putem permite să reînchiriem
sală. Şi cum rămâne cu formaţia?
Tot trebuie să-i plătim.
Ţi-am spus că a fost o prostie să pregătim o
piesă în această perioadă. Nu da vina pe mine.
Jen Pringle nu e în mai mare pericol de amigdalita decât mine.
Acesta e un plan deliberat de a ruina piesa şi de a scăpa de mine.
Asta e o atitudine teribil de urâtă.
Ce ai de gând să faci? Să citeşti tu însuţi? Asta ar ruina piesa. Mary e totul în piesă.
Nu amânăm nimic.
Revin într-o oră. Continuaţi conform planului până când mă întorc.
- D-ra Shirley. - Aş dori să vorbesc cu căpitanul Harris.
Îmi pare rău. E ocupat cu studiul şi regret să spun că nu poate fi deranjat.
Îmi pare rău, Annabel, dar aceasta e o chestiune care merge dincolo de regrete.
Intră. Vom lua în considerare transportul în Boston. Luni e bine.
Îmi cer scuze că vă întrerup aşa brusc, dar voi fi scurtă.
Pentru că aţi retras sprijinul financiar de la colegiu,
am încercat să acoperim costurile prin organizarea unui concert de binefacere
programat pentru această seară.
Dar concertul e ameninţat deoarece Jen Pringle s-a îmbolnăvit în ultima clipă.
Emmeline cunoaşte partea asta la rece pentru că am studiat-o împreună.
Această oportunitate ar însemna totul pentru ea.
Ştiu ce părere aveţi despre mine, metodele mele, şi de şcoală,
dar vă implor să o lăsaţi să joace în piesă cu noi în seara asta.
- Să înţeleg că este în joc postul tău. - Intenţionez să duc la capăt acest lucru.
Nu-i treaba ta să te bagi aici, d-ra Shirley. Emmeline e tare uşor de influenţat.
Dar, având în vedere împrejurările, eu...
Simt că îţi datorez nişte scuze pentru ce am
zis ieri şi toată supărarea ce am provocat-o.
- Nu am intenţionat să-ţi fac rău. - Vă rog, a fost vina mea.
Probabil am reacţionat în pripă când am luat-o pe Emmeline de la şcoală.
La Pringles le place să aibă influenta în această comunitate.
Se poate spune că am luat expulzarea Emmelinei că pe un atac personal.
Dar m-am gândit că aţi susţinut părerea generală.
Te rog, nu mă baga laolaltă cu ceilalţi.
Kingsport este un oraş foarte înşelător.
Sunt recunoscător pentru sesizări, d-ra Shirley.
- Emmeline poate să meargă. - Emmeline poate să meargă?
Emmeline poate merge.
Mulţumesc, domnule. Sunt năucită de recunoştinţă.
Scuze.
D-ra Shirley. D-ra Shirley. Tu şi cu Emmeline mergeţi iute.
- Pringles or să-şi ascută cuţitele. - Mulţumesc.
"Iert tot răul făcut mie de oameni, orice faptă sau dorinţa de a mă răni.
"Mai mult, nu voi suporta o inimă neîmpăcata cu a mea, când inima mea este rece.
"Nu voi întâmpina Moartea cu vreo urmă de ură, mânie sau rău făcut faţă de mine.
"Ci fiind prieten cu această lume de odinioară,
o voi trece cu obişnuita pace a dragostei".
Mulţumim. Vă mulţumim tuturor pentru imensul suport
al acestui eveniment din seara aceasta. Aş vrea să vă prezint acum
eminenta tânăra profesoara de Engleza de la K.L.C.,
o persoană care a supervizat fiecare părticică a acestei producţii
şi sub a cărei îndrumare inspirată a luat naştere această piesă magnifică.
Domnişoara Anne Shirley.
Mulţumesc.
D-ra Shirley, în numele Bordului Kings County al educaţiei,
am marea plăcere să îţi înmânez acest cec
cu încasările din această seară a acestui eveniment emoţionant,
al cărui beneficiar este Colegiul de fete din Kingsport,
cu suma de 2500 de dolari.
Vă mulţumesc, doamnelor şi domnilor.
Mi-e imposibil să vorbesc fără să am lângă mine
pe trei din susţinătorii din această seară
d-ra Kerr, d-ra McKay, şi în special pe
directorul nostru drag, d-ra Katherine Brooke
care toate au lucrat neobosite la această producţie.
Am început cu mare tremur anul acesta aici la Colegiul de fete Kingsport,
şi datorez o enormă recunoştinţa colegelor mele profesoare şi părinţilor elevelor mele
care au încercat să facă să mă simt ca acasă în primele mele săptămâni în Kingsport.
Am ajuns să iubesc şi să respect toate fetele de la K.L.C.,
şi am găsit multe suflete înrudite printre ele.
Dacă v-am deschis inimile în această seară
şi v-am distrat chiar şi puţin, înseamnă că am reuşit.
Vă mulţumesc tuturor pentru susţinerea minunată.
Mulţumesc.
Nu îţi pot mulţumi îndeajuns pentru ce ai făcut pentru Myra.
S-a descurcat mai bine semestrul acesta cum n-a mai făcut-o demult.
Este o bucurie de a-i preda.
Mulţumesc. Sper doar că toţi să-şi dea seama ce bijuterie eşti, draga mea.
Ştiu că ceilalţi Pringle au fost îngrozitori, dar mie nu-mi pasă ce spun ei.
- Poţi să stai cu mine semestrul viitor. - Mulţumesc pentru invitaţie.
Am avut o profesoară la fel ca tine când am fost fata.
Mi-ai provocat atâtea amintiri. Felicitări.
Mulţumesc pentru susţinere.
- Tată, ce părere ai avut? - Emmeline, ai fost un înger.
Ai furat inima fiecăruia incluzând pe a mea. Coboară acum pe pământ, pentru o vreme.
Parcă e un vis.
Mă bucur că v-a plăcut.
- Emmeline! Ai fost minunată. - Mulţumesc.
Parcă ai dirijat cu o singură mână întregul clan Pringle.
Să spunem că vântul persecuţiei a trecut.
Vă mulţumesc, domnule. Acest lucru înseamnă foarte mult pentru mine.
Nu voi uita asta cât voi trăi.
Nici eu.
Noapte bună, Emmeline.
D-ra Shirley, aş dori să continui să-i dai meditaţii fiicei mele,
ca să poată recupera când se va reîntoarce la colegiu semestrul viitor.
Sunt pregătit să-ţi răsplătesc strădania.
Numai dacă aceasta răsplată înseamnă să susţineţi din nou colegiul.
- Îmi ceri să renegociez? - Da.
S-a făcut.
- Mulţumesc. Noapte bună, Emmeline. - Noapte bună.
D-ra Brooke a lăsat lumina aprinsă pentru noi. Trebuie că e în toane bune.
Liniştiţi-vă. Revin imediat să mă îngrijesc de voi.
Nu este încântător acel inel în jurul Lunii?
Am văzut multe lune frumoase în viaţa mea.
Pe asta nu aţi văzut-o.
Aşezaţi-vă. Să o lăsăm să pătrundă în sufletele noastre.
Nu-i aşa că a fost o seară splendidă?
Nu te pune într-o situaţie jenantă, te rog.
Se credea în antichitate, că dacă un bărbat şi o femeie stăteau sub o astfel de lună,
vor fi legaţi împreună în dragoste pentru eternitate.
Dragoste...
Dacă aş muri mâine, nici un suflet viu nu mi-ar simţi lipsa.
Ce doreşti, Anne Shirley?
Să vă fiu prietena.
Nu am prieteni.
Nu am darul tău să joc rolul reginei, care spune întotdeauna ce trebuie tuturor.
Spuneţi că vă plac oamenii sinceri. Ei bine, am de gând să fiu sinceră.
Este vina dvs. că nu vă place nimeni. Katherine, sunteţi numai ghimpi şi ţepi.
Ştiu că nu sunt sociabilă şi oamenii mă urăsc.
Nu crezi că mă doare ca sunt totdeauna
neglijată şi nebăgată în seamă la evenimente?
Îmi pare rău. Nu am putut să înghit pe toţi ignoranţii şi băgăcioşii din viaţa mea.
Îmi aduc aminte de fiecare în parte.
De 15 ani a trebuit să suport rude
care le-au păsat de mine cât părinţii mei morţi.
Am locuit în camere de internat de categoria a treia care îngheaţă iarna şi put vara.
Am purtat hainele lor aruncate.
Din fericire, am avut minte.
Am terminat colegiul şi le-am plătit înapoi fiecare bănuţ.
Da, acum sunt independenta.
Adevărul e că urăsc să predau.
Dar nu e nimic altceva ce pot face.
Uită-te la tine, mică mesagera a optimismului.
Dar cât va ţinea? Cinci, poate zece ani
înainte să te ofileşti pe dinăuntru de această monotonie nesfârşită.
Pregăteşte-te să te alături celor reci, fetelor bătrâne şi neinteresante
care au ales o carieră profesională, Anne Shirley.
"... şi în special performanta Emmelinei Harris, care a fost atât de convingătoare
în rolul tinerei regine.
"Audienţă a fost mişcată în mod neaşteptat.
"E părerea noastră că acest grup de tinere actriţe pricepute trebuie să pună bazele
"unei trupe dramaturgice permanente.
"Criticul de Kingsport" aşteaptă cu nerăbdare următoarea producţie."
Şi pe această notă de laudă, sper că toate veţi triumfa
la examenul de Vinerea viitoare.
Sunteţi liberi.
Emmeline.
Aş vrea să-mi cer scuze pentru...
neplăcerea cauzată, d-ra Shirley.
Suntem cu toţii bucuroşi să vedem că te-ai însănătoşit aşa de repede.
Da, cred că doctorul s-a îngrijorat prea mult.
Eu...
Sper că pot rămâne în trupă de drama dacă o să continuaţi.
N-am putea continua fără tine.
Mulţumesc, d-ra Shirley.
Mama vrea să ştie dacă ţi-ar place să ajuţi
la târgul anual al spitalului, dacă ai timp.
Spune-i mamei tale că aş fi încântată.
Bună ziua, fetelor. Anne!
- Bună. - Consiliul a fost fascinat.
Mai mult decât atât, au fost absolut şocaţi când au primit cecul Căpitanului Harris.
Vor să-ţi reînnoiască contractul pe cinci ani.
Cinci ani? Nu cred că pot rezista aşa mult.
Cred că trebuie să scrii o carte despre asta. D-ra Brooke, nu e minunat?
Scriitorii sunt aşa de imprevizibili. N-aş crede descrierile ce le-ai face despre noi.
Aici. Asta a venit pentru tine.
Mulţumesc.
"Mulţumesc din nou. Aş vrea să întorc favorul.
M-aş bucura să-mi însoţeşti familia pentru o
scurtă vizită în Boston când revin într-o lună.
Cu sinceritate, Morgan Harris".
Sunt frumoase!
Pauline Harris, nu ştii ce faci, mergi sau vii, copilă.
Mută cutia aia.
Nu acolo sus, fata, ai să-mi spargi capul. Nu este sigur nici acolo sus.
Pune-o înapoi, fata.
Lasă mai jos jaluzelele. Trebuie să fie doi centimetrii mai jos.
Pauline. Pauline, acum ai făcut-o.
Toată lumina aceea îmi agravează durerea de cap.
Îmi pare rău, mama.
V-aţi recăpătat culoarea fetei, doamnă Harris. Trebuie că vă simţiţi mai bine.
Sunt complet epuizată de griji şi de ameţeală.
Stomacul mi-e întors pe dos. Nu ştiu de ce te-am ascultat să merg în această călătorie.
Suntem aproape acolo.
- Poate vrei să mănânci, Pauline? - Nu ne este foame.
Pot să facă o ceaşcă bună de ceai în această maşinărie?
Mai degrabă aş bea nămol decât ceaiul pe care îl fac unii.
Da, doamnă Harris.
Să văd ce pot găsi.
Şi să ai grijă să spele ceaşca în mod corespunzător.
Nu vreau să fac probleme nimănui, dar felul în care mă simt,
nu cred că voi mai fi aici pentru mult timp.
Atunci poate că mă veţi aprecia.
Săraca mătuşa Pauline.
Mama va dormi zile întregi după ce vom ajunge acolo.
Abia aştept să văd casa nouă a tatei. Doar am auzit cât e de frumoasă.
Am un sentiment că aici suntem toţi de aceeaşi părere.
Tata te apreciază foarte mult, d-ra Shirley. Aşa mi-a spus.
- Cum e mama? - Ne-a permis să-i comandăm un ceai.
Pe de altă parte aruncă cu reclamaţii cu o viteză ca acestui tren.
Dacă ne place noua ta casă în Boston, tată, pot să stau cu d-ra Shirley la tine?
Nu ştiu dacă Bostonul este destul de mare pentru două doamne aşa sofisticate.
Mergând de la Avonlea la Kingsport a fost o aventură, căpitane.
Vă asigur că acest timp va fi foarte important în viaţa mea.
Sunt sigur că tu şi Bostonul veţi face o impresie totală unul altuia.
Dacă aş ţine minte să nu arăt aşa sfioasă cum mă simt.
Toată mutarea asta.
Toată graba asta. Nimănui nu-i pasă cât sufăr.
Deci pe asta mi-ai irosit toţi banii, Morgan Harris?
Nu te-am invitat în Boston ca să te comporţi aşa.
Nu e corect. Pur şi simplu nu e corect.
Fata trebuie să se întoarcă să locuiască cu tine.
Nu-mi permit cheltuielile. Nu mai suport situaţia asta.
- Şi Pauline are destule de făcut. - Nu mă deranjează, mama.
- Te rog să nu mă contrazici. - Nu fi atât de insistenta.
S-a întors la şcoală. În plus, am crezut că te-ai bucurat să o ai cu tine.
Am 79 de ani, băiete,
şi nu pot să mă mai ocup de copil. Ai această casă imensă.
Totul este averea tatălui tău,
aşa că am tot dreptul să fiu insistenta.
De ce nu te-ai recăsătorit?
- Nu am dispoziţia necesară pentru asta. - Presupun că nimeni nu te-ar lua.
Vezi-ţi de treaba ta, mama.
Bineînţeles, îmi dau seama că părerea mea nu mai contează.
Mai bine aş fi moartă. Atunci ai putea avea şi restul de bani.
- Te rog mamă, nu spune asta. - Ba da, o spun.
Sunteţi doi copii nerecunoscători.
De câte ori m-am trezit noaptea, să vă alăptez, când eraţi mici?
Uneori credeam că nu trăiţi să vedeţi zorii. Sacrificiile unei mame sunt repede uitate.
- Mamă, te rog hai să mergem la culcare. - Pe toţi sfinţii, Pauline!
Vrei să nu te mai bagi?
Acum, ascultă-mă, Morgan.
Nu am de gând să merg la culcare până nu-mi dai un răspuns decisiv.
Asumă-ţi responsabilităţile şi comportă-te ca un bărbat.
Bine!
Am să fac pregătirile cât de curând posibil.
Aşa e mai bine.
Noapte bună.
Noapte bună, Morgan.
Nu te poţi baza pe băiatul ăsta că nu se răzgândeşte nici măcar două minute.
Cu siguranţă o să arunce acel copil înapoi în poala mea.
Şi tu ce crezi de lipsa de responsabilitate a fiului meu?
Sunt de acord cu tine. Noapte bună, d-ra Shirley.
Te rog, nu te ridica.
Am vrut doar să spun ce seara drăguţă a fost,
şi să-ţi mulţumesc pentru minunata oportunitate pe care mi-ai dat-o.
Îmi cer scuze pentru comportamentul mamei.
În situaţia ei, sarcasmul e singura ei consolare.
Temperamentul Pringle, presupun.
Sunt surprins că ai suportat aşa bine toate prostiile astea din Kingsport.
A fost o provocare... precum şi o experienţă bună.
Cu toate astea îmi lipseşte foarte mult Green Gables.
Să privesc licărirea luminilor din casa de-a curmezişul iazului, noaptea.
Marilla care mă aşteaptă pe verandă.
Probabil îţi sună foarte ridicol.
Nu poţi fugi de creşterea bună avută acolo.
Trebuie că te simţi foarte gol trăind singur în această casă enormă.
De fapt e o investiţie.
Sunt plecat foarte des.
Ce te ţine departe de Kingsport?
Sunt ocupat cu probleme legate de afaceri.
- Încerci să stai departe? - Nu.
Probabil aştept un motiv să mă întorc.
Sper că ai găsit unul.
Sunt foarte recunoscătoare pentru ospitalitatea ta.
Iar eu îţi sunt recunoscător pentru că mi-ai creat o aşa bună dispoziţie.
- Noapte bună. - Noapte bună, Morgan Harris.
Anne Shirley.
Sper să te vedem mai des când mă voi întoarce în Kingsport.
- Crezi că asta mă face să arăt mai mare? - Da, Emmeline.
Nu ne putem hotărî care dintre aceste pălării arata mai sofisticate.
- Nici eu. O să le luăm pe toate. - Tată!
- Iată, marea doamna din Indiile de Vest. - E splendidă.
Ce înseamnă "mistral", tata?
Înseamnă un vânt puternic şi rece.
Nu, căpitane. Ar trebui să fie botezat după un vânt fermecător şi parfumat,
cum este zefirul.
Atunci am să-l numesc Zefirul pe următorul, în onoarea ta.
"... Şi excursia la Boston a fost ca un vis, într-un fel.
Emmeline, care a avut o viaţă uitată până acum, a înflorit,
şi simt că Harris recunoaşte acum comoara pe care nu ştia că o are.
Sunt un pic obosită să trăiesc cu geamantanul după mine,
şi tânjesc să simt farmecul verii de acasă.
Mi-e dor de amadoua atât de mult. Cu toată inima mea, Anne."
Este frantă, dacă mă întrebi pe mine, Marilla.
Nu sunt surprinsă. Modul în care fetele cutreiera Pământul acum este ceva teribil.
Îmi aminteşte de Satana, în cartea lui lov:
mergând încoace şi încolo, urcând şi coborând.
Nu cred că Domnul a intenţionat asta vreodată.
Ce trebuie să fie, va fi, Rachel.
Şi ceea ce nu trebuie să fie, uneori, se întâmplă.
Bogăţiile sunt bune, Marilla,
dar dacă Anne îl prefera pe chipeşul necunoscut
în locul Avonleei, nu mai e nimic de spus.
Este în mâinile Providenţei.
"Mi-a plăcut tovărăşia ta în Boston. Sper că semestrul continua bine în Kingsport
şi Emmeline e implicată cu studiile. Mulţumesc
din nou. Cu sinceritate, Morgan Harris."
Anne Shirley?
Ce faci aici?
Gil?
Eşti ultima persoană la care mă aşteptam s-o găsesc aici, într-o astfel de zi.
Haide. Academia Regală a Medicilor are întâlnire aici şi eu sunt delegat aici.
Cred că eşti mândru de tine.
Nu aşa de mândru cum am fost când am citit
articolul din ziar despre succesul piesei tale.
E drăguţ din partea ta, Gil. Îmi pare aşa de bine să te văd.
De fapt speram să te întâlnesc întâmplător.
Nu eram sigur dacă ai fi fericită să mă vezi.
Fericită? Nici nu ştiu cum să-mi exprim fericirea. Lasă-mă să mă uit la tine.
- Arăt ca un tânăr student la medicină acum? - Deloc. Nu mă poţi păcăli.
Eşti acelaşi incorigibil Gil. Spune-mi toate ştirile din Avonlea. Ai fost pe acolo?
Nu. Am fost mai tot timpul cu familia Stuart în
Halifax. Dr. Stuart e un chirurg remarcabil.
El este cel care a aranjat pentru mine să particip ca delegat al lui.
Christine şi cu mine suntem logodiţi. Este stabilit pentru vara anului viitor.
Sunt atât de fericită pentru tine, Gil.
Cred că de aceea am vrut să te văd atât de mult...
să-mi cer scuze pentru prostia de vara trecută.
Cred că înţeleg acum la ce te-ai referit.
Şi eu am vorbit serios. Nu te voi uita niciodată.
Ai devenit aşa cum mi-am imaginat.
Nu ţi se pare că ieri, când ne-am oprit la Queens şi ne-am luptat pentru acele burse?
- Presupun că ai continuat cu scrisul. - Nu prea.
Am fost ocupată şi editorii nu sunt interesaţi de acel tip de povestiri.
Eu nu aş renunţa aşa repede. Întotdeauna m-am
gândit că ar trebui să scrii despre Avonlea.
Schimbă titlul, bineînţeles, altfel Rachel o să creadă că ea e personajul principal.
Avonlea e cel mai drag loc din lume.
Dar nu cred că e suficient de interesant pentru o povestire.
Intenţionez s-o iau pe Christine pe insulă cu mine şi să profesez acolo.
Dr. Stuart are mult de oferit în Halifax şi ar vrea ca să stăm acolo,
dar eu nu vreau cadouri.
În plus, în nici un alt loc nu m-aş simţi ca acasă.
Nu, desigur.
Bordul de conducere de la Colegiu mi-au oferit un contract pe cinci ani.
Asta-i minunat. Cu siguranţă ţi-ai câştigat
poziţia în inimile celor din acest bogat oraş.
- Nu o să fii singură. - Voi supravieţui.
Trebuie să merg. Trenul pleacă la 5:30.
Nu, serios?
Aveam de gând să-ţi trimit asta, dar un bilet nu e acelaşi lucru.
Mulţumesc, Gil.
La revedere, Anne.
- La revedere, Gil. - Să nu mă uiţi.
Felicitări pentru reuşită, Morcoveaţă! De la bunul tău prieten, Gilbert.
În vagoane!
Gil! Gil!
Mulţumesc!
- La revedere. - La revedere, Anne.
D-ra Shirley, vrei să ne ajuţi să aranjăm aceste ghirlande şi steaguri?
- Asta este o dezordine fără de speranţă. - Care este problema, doamna Pringle?
Nici una dintre aceste toante nu au simţ artistic cum ai tu la degetul mic.
Doamnelor, o pun aici pe d-ra Shirley responsabilă.
Lasă-mă să văd.
Vă sugerez să le adunaţi în rozete şi apoi le agăţăm cu ghirlande.
Am fost toate impresionate cu producţia de la Colegiu, d-ra Shirley.
Multumesc.
Şi de felul cum ai transformat-o pe fetiţa lui Morgan Harris.
Nu prea a avut de-a face cu săraca copilă de când s-a născut.
Ce tragedie a fost când Adelaide a murit. A fost o frumuseţe rară.
Bătrâna doamnă Harris şi Mama Pringle sunt verişoare primare,
şi ştiu cum cei din familia Harris s-au despărţit de toţi ceilalţi.
A fost vina lui Morgan că ea a fugit şi l-a lăsat. Reputaţie cumplită cu doamnele.
Se spune Adelaide într-adevăr a murit de o inimă frântă.
Sunt sigură că el s-a simţit vinovat în toţi aceşti ani,
că nu a putut să stea în fata copilei.
Mai degrabă, în fata bătrânei doamne nu poate sta.
Ştiu mai mult ca sigur că el s-a văzut cu Elvira Evans,
moştenitoarea averii companiei Standard Oil din Boston.
Ea a stat ultimele două săptămâni la Maplehurst,
cel puţin aşa mi-a zis cumnata mea.
L-ai cunoscut pe vărul Morgan, nu-i aşa d-ra Shirley?
Da, ne-am întâlnit la câteva ieşiri. Este foarte simpatic.
O să facem un tur al oraşului cu d-ra Evans în această după-amiază, Emmeline.
"Dragă d-ra Shirley, vă rog să primiţi felicitările noastre cu privire la cartea
intitulată Ilustraţii din Avonlea. Vă trimitem şi un cec de 250 de dolari
ca şi avans al părţii dvs."
Anne!
- Bună. - Anne.
Speram să dau de tine. Ne era dor să te vedem la Maplehurst.
Îmi dau seama că e foarte dificil să scapi de musafirul tău important.
- Da, aşa e. Dar te rog... - Nu te scuză. Chiar înţeleg.
O zi bună, domnule.
- Pot să te duc înapoi la Colegiu? - Nu, mulţumesc.
Ce te deranjează, d-ra Shirley?
Te comporţi ca o învăţătoare rămasă fata bătrână, nu crezi?
Probabil pentru că sunt aşa.
Spun asta cu admiraţie, ca un compliment. Sunt un mare apărător al gândirii libere.
Mai mult, am considerat întotdeauna că o căsătorie timpurie este un indiciu sigur
de marfă de categoria II-a care a trebuit să fie vândută în grabă.
Nu eşti de acord?
Fii sigur că eu sunt de categoria I, Morgan.
Şi cu siguranţă am ambiţii mult mai mari decât căsătoria,
dacă asta insinuezi tu că mă "deranjează".
Sunt pe cale să public o scurtă lucrare de literatură.
Mi-e frică că asta mă ţine complet ocupată.
- În acest caz, felicitările mele. - O zi bună.
Anne.
Anne, îmi pare rău. Nu ar fi trebuit să fac o invitaţie aşa de stângace.
Aveam de gând s-o rog pe mama să te invite din nou la Maplehurst.
Câtă amabilitate din partea ta.
Dar programul meu e aşa de încărcat, că sunt sigură că nu o să am timp.
Am înţeles că vei participa la evenimentul de binefacere a spitalului mâine seară?
- Da, lucrez voluntar. - Aştept să te văd acolo.
Vrei să-mi faci onoarea, d-ra Shirley, de a-mi rezerva un vals?
Desigur. Mi-ar face plăcere, Morgan Harris.
- Mulţumesc. - Dacă o să am timp de vals pentru tine.
Deci, ce zici?
Arăţi ca pe coperta Revistei Gibson.
Poate un artist romantic se îndrăgosteşte de tine şi te roagă să-ţi facă portretul.
D-ra Shirley, o să-mi fac părul exact aşa când împlinesc 18 ani.
Dragele de voi. Imitarea este cea mai sinceră formă de măgulire.
Vreţi să mergeţi să vedeţi dacă a ajuns trăsura? Mulţumesc.
Măi, mai. Mergem la Londra s-o vizităm pe regina, nu?
Nu eşti capabilă de a spune ceva plăcut?
Nu, n-am talentul tău de a mă preface.
Îmi iei respiraţia cu complimentul tău.
Întotdeauna ai avut o plăcere secretă, nu-i aşa?
Nu te înşela singură. Nu vei fi niciodată că ei,
chiar dacă îţi etalezi şiragul acela de mărgele şi te dai în spectacol.
Morgan Harris e un bărbat cu stare şi realizat.
Şi tu, draga mea, nu eşti altceva decât o profesoară.
Nu ştiu la ce te referi. Dar sincer îmi pare rău pentru tine, Katherine.
Spulberi orice strop de fericire din jurul tău. Nu mă las otrăvită de amărăciunea ta.
Eşti norocoasă, Anne Shirley.
Este cel mai mare număr de bilete pe care le-am vândut vreodată pentru spital.
Îmi place să ajut oricum pot, d-na Pringle.
Nu sta blocată în spatele mesei toată seara.
- Asigură-te că prinzi un dans. - Aşa voi face.
Ai făcut cursul de învăţători în Queens. Shirley, nu-i aşa?
Da, Anne Shirley.
Lewis Allen. Îmi amintesc că ai câştigat bursa Avery şi Gilbert Blythe
a câştigat medalia de aur.
Da, aşa e. Îmi pare bine să te cunosc. Cu ce te ocupi acum, Lewis?
Sunt director la şcoală publică din Richmond.
Nu e cel mai aventuros loc din lume, dar,
m-am descurcat destul de bine în comparaţie cu alţii de la Queens.
- Dansezi la fel de bine cum te lauzi? - Mai bine.
Morgan Harris cu siguranţă a distras atenţia familiei Pringle cu femeia aia Evans.
Ei spun că este răutatea perfectă. Deşi valorează milioane.
Niciodată. Şi crede-mă, o să-i trebuiască tot
aurul s-o împodobească pe o ţâfnoasă că ea.
E o partidă de conexiune de conturi bancare, sunt sigură.
- Bună seara, d-le. Sau, noapte bună. - Noapte bună? Mi-ai promis un vals.
Îmi pare rău. Am fost ocupată toată seara.
Nu trebuie să te simţi obligat să ţii companie unei profesoare.
Sunt sigură că ai plătit un preţ frumos pe bilet.
Aşteaptă o clipă. Lasă-mă să-ţi explic...
Te rog, nu strica seara invitatei tale făcând o scenă.
Anne!
- Unde mergi? - Sunt cam obosită.
Te rog nu complica lucrurile încercând să te scuzi.
Elvira Evans e o parteneră de afaceri.
Anul trecut am lichidat ultima companie de transporturi a tatălui ei.
Venirea ei la Maplehurst a fost un gest de ospitalitate,
pentru încheierea unei tranzacţii de lungă durată.
- Ştiu când sunt exclusă din convenienţă. - Nu este aşa! Fii rezonabilă!
- De ce să fiu? Nu am motive ascunse. - Ai dreptate. Eşti capricioasă ca un zvon!
Cu toţii vorbim de tine, chiar şi mama.
Ea te adoră întru totul.
În aceste împrejurări, cum de te-am invitat în această seară?
Cu siguranţă nu am fost la pescuit de invitaţii.
Poate e de vină educaţia mea de pe insulă, dar
nu am intenţia să fiu victima fanteziilor.
- Aş vrea să revii în Maplehurst. - Serios, nu ştiu pentru ce.
Că bonă pentru Emmeline, poate? Asta ca să nu te mai chinui să întrebi.
Nu vreau să te pierd, Anne Shirley.
- Lasă-mă. - Te rog, aş vrea...
Morgan Harris.
Îmi pare foarte rău, dar ai tras de mine.
Vreau să-ţi cer să te căsătoreşti cu mine.
Ce-ai spus?
- Sunt îndrăgostit de tine. - Chiar eşti serios, nu-i aşa?
Pe viaţa mea. Ştiu doar că n-aş putea suporta să te pierd.
Îmi faci onoarea să-mi dai mâna în căsătorie?
- Anne, ce este? - Ţin mult la tine şi la Emmeline.
- Dar nu pot. - Ce vrei să spui?
Timp de cinci secunde splendide, chiar m-am gândit că aş putea să mă mărit cu tine.
Obişnuiam să visez la un astfel de moment. Dar acum...
Nu pot să descriu. Trebuie să merg acasă.
Putem merge în vacanţa de vară. Închiriem o casă mare în golf.
Nu e acelaşi lucru, nu-i aşa?
Nu.
Uită-te la tine. Eşti aici fără palton. O să te prindă răceală.
Serios, ar trebui să mergi înăuntru. Încă mai sunt datoare cu un vals.
Bine?
Hai să le dăm la babele alea ceva despre care să bârfească.
Intră.
- Domnule McGuiness, ce este? - Trebuie să veniţi repede la Maplehurst.
Toţi sunt îngrijoraţi. Doamna Harris a tăcut toată săptămâna.
N-a vorbit? Trebuie că ceva nu este bine.
S-a simţit tare prost de când a plecat tata.
Nu vrea să mănânce şi să bea. Şi săracă mătuşa
Pauline se frământă neştiind ce să facă.
D-ra Shirley, slavă Domnului că ai venit.
Mi-e teamă că se duce şi este numai vina mea.
Isaac Kent vrea să se căsătorească cu mine.
Mi-a cerut să mă alătur corului bisericii Presbiteriene.
Mama îl urăşte pe Isaac la fel de mult ca acum 15 ani
când a pus un terier să-l muşte pentru că a venit să mă vadă.
Nu cred că mă va ierta. Mi-e aşa de frică că va muri.
- Trebuie să alegi între ei, Pauline. - Nu cred că pot trăi fără el.
Nu fi speriată acum. Trebuie să accepţi.
Of, d-ra Shirley.
Întotdeauna ai putut s-o domoleşti pe mama.
Te rog încearcă s-o faci să mă ierte.
Tu eşti.
D-na Harris, vă rog, ascultaţi-mă cu răbdare.
Întotdeauna am răbdare. Foarte multă răbdare.
Vreau să ştiţi că Pauline este foarte îngrijorată.
A ajuns la concluzia că ar trebui să accepte propunerea lui Isaac în căsătorie.
Credeam că au fost doar prostii între ea şi băiatul acela ridicol.
În inima dvs. cred că ştiţi ce lucru trebuie făcut.
Adevărul e că Pauline are nevoie de iertarea dvs. dacă va vrea vreodată să fie fericită.
Am sfătuit-o să se căsătorească şi vă implor să o lăsaţi.
Dacă ai reuşit să o faci pe Pauline să-l accepte pe acel Isaac Kent,
ai realizat mai mult decât am crezut că era omeneşte posibil.
Cel puţin nu trebuie să mă cobor să-i spun s-o ia de nevastă.
"Nu-mi voi reţine inima de la bucurie." Este din sursa Biblica pentru tine.
"Şi totuşi, omul este născut ca să sufere, după cum scânteia se naşte ca să zboare".
Iov 5, versetul 7.
Pauline! Vino aici, fata.
Nimeni nu poate nega locul de seamă a Margaretei Harris în comunitatea noastră.
Cu mare strângere de inimă predăm Stăpânului duhul ei.
Cu toate că inimile ne sunt întristate de pierderea aceasta,
trebuie să ne reamintim de vremelnicia vieţilor noastre,
şi că într-o zi ne vom bucura împreună cu Margaret pentru totdeauna în viaţa de apoi.
Amin.
La revedere.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Ne întoarcem în Boston, d-ra Shirley.
Pauline l-a acceptat pe Isaac Kent. Eu am decis să vând Maplehurst.
Ce dor îmi va fi de tine, Emme. Dar ne vom revedea în curând.
Şi-ţi promit că nu te voi uita niciodată. Să ţii minte asta.
Aşa am să fac. La revedere, d-ra Shirley.
Nu e nimeni în toată lumea ca tine.
Te rog acceptă condoleanţele mele, Morgan.
Mama te-a pomenit înainte să plece. A fost tare entuziasmată de tine.
Nu a fost cineva care risipeşte complimentele.
Asta înseamnă foarte mult pentru mine.
Nu vrei să te răzgândeşti?
Am fost foarte aproape să o fac.
Dar nu îşi are rostul.
Îmi va fi dor de tine, Anne.
Sper să închiriezi acea casă mare din golf într-o zi,
pentru că şi mie îmi va fi dor de tine.
Nu am avut ocazia să-ţi mulţumesc, d-ra Brooke. A fost un an atât de rodnic.
Nu fi ridicolă, te rog.
Unde vei merge în vacanţa de vară?
Aici, în această capcană de foc. Ce-ai crezut?
- De ce stai dacă nu-ţi place? - De ce?
Nu te mai deranja. Ţi-ai bătut destul gura. Acum, la revedere.
- Ne vedem semestrul viitor. - Nu mai revin în semestrul viitor.
Mi-am înaintat demisia bordului şi d-rei Stacey.
Am venit aici să te întreb dacă doreşti să-ţi
petreci vacanţa cu mine la Green Gables.
- Asta dacă nu mergi în altă parte. - O erupţie de generozitate.
Încă nu am ajuns chiar aşa rău.
Katherine Brooke, fie că ştii sau nu, cred că ai nevoie de chelfăneala bună.
- Cred că te-ai uşurat dacă ai spus asta. - Aşa este.
Am vrut să-ţi spun asta de mult timp.
Dar ţi-am cerut să vii pentru că ideea de stă închisă aici vara este indecentă.
- M-ai chemat pentru că ţi-e milă de mine. - Chiar îmi pare rău pentru tine.
Ai dat vieţii cu piciorul şi acum viaţa îţi face exact la fel. Deci, vii sau nu?
Ce-ai spune dacă aş accepta?
Aş spune că aceasta e prima licărire de raţionament pe care l-am văzut la tine.
Bine, accept. Acum poţi începe să-mi spui ce încântată eşti
şi cum voi avea un timp minunat.
Sunt încântată.
În ce priveşte un timp minunat, asta va depinde în totalitate de tine, Katherine.
Procesele de crimă din acest ziar din Boston ce mi le-a trimis nepoata sunt interesante.
Plin de păgânism acel loc. Sper ca Anne nu va merge din nou acolo.
Îţi poţi imagina că noul pastor nu crede că
toţi păgânii vor fi pierduţi pentru veşnicie?
Dacă nu sunt pierduţi, toţi banii pe care i-am trimis pentru misiune sunt irosiţi.
Nu m-aş agita în locul tău, Rachel. Dumnezeu ştie, lumea este plină de cerşetori
şi e ruşinos dacă nu putem ajuta un om în nevoie, creştin sau nu.
Marilla! Nu cumpără orice gunoi de la acei negustori ambulanţi
doar pentru a-ţi satisface conştiinţa.
Este un vânt care nu aduce nimic bun.
Întoarce-te aici! Ai să mori de la atâta alergătura!
Sunt acasă, Marilla. Am venit acasă să rămân.
Of, copil binecuvântat, ce dor mi-a fost de tine. Te aşteptam mâine.
Cum ai ajuns de la Bright River?
Am mers pe jos, Marilla. Am lăsat bagajele în staţie.
Mi s-a făcut brusc dor de casă şi am vrut să-i arăt Katherinei toate locurile mele.
- Bun venit la Green Gables. - Mulţumesc de primire, d-ra Cuthbert.
Nu miros aceste flori aşa de frumos? Miroase-le Marilla. Admiră-le.
Gata cu prostiile. Despre tine vreau să aud, nu să admir florile.
Hai să mergem încet, Marilla. Am visat la momentul acesta tot anul.
Vreau să-l absorb cu totul.
Nu şi dacă Rachel face parte din el. O să vrea să împrăştie toate ştirile din Avonlea.
Bună, Anne Shirley! Am aşa de multe să-ţi spun. Atâtea lucruri se întâmplă în Avonlea.
Rachel, şi eu am multe să-ţi spun. Mă bucur aşa de mult să te revăd.
- Rachel, ea este Katherine Brooke. - Mă bucur să vă cunosc.
Intraţi vă rog.
Green Gables nu se schimbă niciodată. Asta e frumos în a veni acasă,
nu crezi?
Katherine?
Ce s-a întâmplat?
Pot să te ajut?
Nu poţi înţelege. Totul a fost aşa de uşor pentru tine.
Sunt prinsă într-o cursă. Nu cred că voi putea vreodată să ies afară.
Nu mă mai urăşti, nu-i aşa?
Anne.
Ura pare că este o boală pentru mine.
- Nu voi putea avea o viaţă normală. - Ba poţi.
Vei putea fi independenţa şi liberă aici.
Când am fost mică, îmi amintesc de o fotografie
veche şi ştearsă de pe peretele unchiului meu.
Era un şir de cămile în deşert lângă un izvor cu palmieri.
Întotdeauna mi-am dorit să călătoresc şi să văd acel loc.
Să văd Taj Mahal, coloanele din Karnak.
Vreau să ştiu, nu doar să cred, că pământul este rotund.
Dar nu voi putea face asta niciodată cu salariul unui profesor.
Va trebui să vorbesc la infinit despre ordine
şi resursele inepuizabile ale stăpânirii.
Întotdeauna am vrut să-ţi fiu prietena, Katherine scrisă cu "K".
Dincolo de toţi spinii ce-i ai, eşti cu adevărat un suflet înrudit.
Nu te sperie niciodată viaţa cu pustietatea ei, Anne Shirley?
Acesta e primul loc din câte am fost în care mă simt că într-un cămin adevărat.
Nu-i aşa că e desăvârşit?
E cel mai minunat copil ce l-am văzut, Diana.
- Fiecare copil e cel mai scump şi bun. - Înainte să vină,
am vrut o fetiţă ca s-o pot numi Anne. Dar nu
l-aş da pe Fred pentru un milion de fetiţe.
Dacă ai fi avut o Anne, ai fi simţit acelaşi lucru despre ea.
Vrei să ţii copilul, Karherine?
Nu. Nu, nu am ţinut un copil în viaţa mea.
Niciodată? Nu fi ridicolă.
Mi-e teamă să nu ajungă bucăţele în mâinile mele.
Iată-te! Îi place de tine, Katherine.
Este atât de bine să vă revăd. Vreau să aud toate ştirile din Avonlea.
Am crescut doi centimetrii de când ai plecat
şi micuţul Anthony Pye nu mă mai poate necăji.
Nu ai alte ştiri mai bune decât asta, Minnie May?
Ştiai că Gilbert Blythe era pe moarte?
Minnie May, ţine-ţi limba în frâu.
- Cum adică, Diana? - Nu am vrut să-ţi spunem dintr-odată, Anne.
A avut scarlatina la mijlocul semestrului. A luat-o la spitalul din Halifax.
Epuizat de şcoală, presupun. I-au dat o infirmieră şi au făcut tot posibilul.
Am luat asta de la poştă. Este pentru tine.
Cartea mea!
Nu sta aşa tremurând ca o frunză. Deschide-o.
Marilla, nu poate fi adevărat.
Mi-au acceptat manuscriptul în Februarie cu un avans de 250 de dolari.
Eşti chiar bună să ţii secrete.
Nu e ceva clasic sau un roman sau ceva important.
E doar o carte cu povestiri comice despre Avonlea ce le-am scris în timpul liber.
Uită-te. Dar e a mea. E toată a mea.
"Pentru Marilla şi Matthew Cuthbert, pentru dragostea şi sprijinul lor de nădejde,
şi pentru Gilbert, care mi-a inspirat această idee de la început".
Îi dai gata pe toţi, Anne. Toţi au să creadă că eu te-am pus să faci asta.
Este foarte frumos din partea ta, în special în cel priveşte pe Gilbert.
Cât e de bolnav?
A fost un caz urât de la început. Nu a auzit nimeni nimic în ultima săptămână.
Totuşi are constituţia celor din familia Blythe în avantajul său.
Dacă e voia lui Dumnezeu.
Marilla...
Este o carte a descoperirilor în viaţa fiecăruia.
Am greşit aşa de mult.
Dacă Gil... nu ar fi ştiut cât de mult îmi pasă.
Gata. Gata.
Ce mă voi face fără el?
Nu putem schimba hotărârea lui Dumnezeu.
Acela e Jerry Buote, care lucrează pentru domnul Blythe.
Trebuie să fie un semn.
Cel mai rău lucru e mai uşor de îndurat decât să nu ştii nimic.
Jerry! Jerry!
Jerry, aşteaptă!
Jerry, ştii cum se simte Gilbert Blythe?
Cred, cred că rău. Toţi din familie spera că o să se simtă mai bine.
Nu ştiu. Doctorul spune că probabil va scăpa, deşi ca prin urechile acului.
Îl rogi pe d-l Blythe să-i dea asta din partea mea?
Vino cu mine dacă vrei. Poţi să i-o dai tu personal.
Bună, Gil. Eu sunt.
Am venit să te rog să facem o plimbare în pădure ca în timpurile de demult.
Aş vrea să pot merge.
Ţi-am adus cartea mea. Am fost publicată, Gil.
Am scris despre Avonlea, aşa cum mi-ai spus tu,
fără chestii pompoase şi absurde.
Am dedicat-o Marillei
şi lui Matthew... şi ţie.
Aveam de gând s-o păstrez cadou de nuntă, dar apoi am decis că nu mai pot aştepta.
Anne, nu va mai fi nici o nuntă.
Ai să te faci bine, Gil. Ştiu asta.
Am anulat-o. Nu ar fi corect pentru Christine.
Nu va exista niciodată o altă persoană pentru mine, decât tu.
Anne, vară a trecut aşa de repede.
Un profesor chiar e un sclav al timpului. Nu ştiu cum voi merge înapoi.
Nu fi ridicolă. Întotdeauna există o altă răscruce de drum.
Răscruce de drum. Nu există nici o cotitură în drumul meu.
Pot vedea cum se lungeşte din faţa mea până la orizont.
Katherine, uită-te la tine. Eşti rumena şi sănătoasă.
Şi părul tău arată frumos aşa, faţă de cum era înainte dat pe spate.
Pe lângă asta, se întâmplă să cunosc doi tineri potriviţi care au întrebat de tine.
- Serios? - Vor fi la focul de tabără din seara asta.
N-aş şti ce să le spun. Vrei să mă ajuţi, Anne?
Vor râde de mine crezând că sunt o gogoriţă bătrâna.
Te prea subestimezi, Katherine.
Aş fi vrut să am încrederea ta.
Pot crede aproape orice în acest Green Gable al tău.
Ei bine, al meu e plin.
Vin şi eu. Vreau să mă asigur că Marilla are trei baniţe pline.
- Bună, Anne. - Bună, Gil.
Arăţi foarte viguros.
Cred că m-am hotărât să nu las boala să-mi pună capac.
Vrei să facem o plimbare? Nu cred că vor mai fi zile aşa bune ca asta, în această vară.
Aş fi vrut, dar merg cu Katherine la Alice la focul de tabără ce va fi într-o oră.
E prima petrecere la care o duc şi e foarte emoţionată.
Ce zici dacă merg cu tine până dincolo de iaz.
Mi-a fost tare teamă pentru tine, Gil, până am auzit că ai depăşit ce era mai rău.
Am fost norocos, cred. Nu mi-am revenit încă complet.
Până la începerea semestrului voi fi în formă bună.
Îmi pare bine că te-ai întors, Anne. A însemnat mult pentru mine.
În sfârşit ţi-am citit cartea. E bună. Ştiam că o poţi face.
Editorii deja plănuiesc al doilea tiraj.
A fost o lecţie lungă. Dar ai avut dreptate.
Nu mă întorc în Kingsport. Rămân în Green Gables să scriu.
Şcoala de fete a fost prea dură pentru tine?
Nu.
E faptul că mi-am căutat idealurile în exteriorul meu.
Am descoperit că nu e vorba despre ce are lumea pentru tine,
ci ceea ce faci tu pentru ea.
Visele cele mai dragi inimii mele sunt chiar aici.
Eu sper să continui să visezi.
Mai am trei ani până termin medicină,
şi chiar şi atunci, nu vor fi diamante sau palate de marmură.
Nu vreau diamante şi palate de marmură.
Te vreau doar pe tine.
Traducerea şi Adaptarea: Dani'El SMsubTeaM - StancaMantuirii.net