Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Ce-ai mâncat? Ai avut raţii pentru două săptămâni.
Ai fost înăuntru aproape patru luni.
Nu-mi amintesc să fi mâncat.
Cât timp crezi că ai fost acolo?
Zile întregi.
Poate săptămâni.
Ce s-a întâmplat cu Josie Radek?
- Nu ştiu. - Dar Sheppard?
Thoresen?
Au murit.
Ventress?
Nu ştiu.
Dar ce ştii?
Asta e o celulă.
Asemenea tuturor celulelor, se naşte dintr-o altă celulă.
Extrapolând, toate celulele s-au născut dintr-o singură celulă.
Un singur organism, singur pe planeta Pământ,
poate singur în tot universul.
Acum patru miliarde de ani,
unul a devenit doi, doi au devenit patru.
Apoi 8, 16, 32...
Ritmul diviziunii,
care devine structura tuturor microbilor,
firelor de iarbă, creaturilor marine sau de uscat
şi oamenilor.
Structura tuturor fiinţelor vii
şi a tot ce moare.
Ca studenţi la Medicină, ca doctori ai viitorului,
acesta e rolul vostru.
Celula la care vă uitaţi acum e de la o tumoare.
Pacienta are aproximativ 30 de ani, celula e din cervix.
Pe parcursul semestrului următor
vom studia îndeaproape celule canceroase in vitro
şi vom discuta despre activitatea autofagă.
- Dnă profesoară... - Bună, Katie!
Am citit aseară lucrarea lui John Sulston.
Tot am impresia că nu lucrez suficient de mult.
Sunt în urma altor studenţi.
- Lor li se pare totul mai uşor. - Nu-i adevărat, nu eşti în urmă.
Lena!
Dan.
Te-am căutat la prânz, dar nu eşti niciodată pe aici.
Am încercat să recuperez cu cartea.
Doar muncă, fără joacă... Nu e sănătos.
Am vrut să te întreb dacă ai planuri pentru sâmbătă.
Eu şi Sarah avem câţiva invitaţi.
O petrecere în grădină, dacă e vreme bună.
Am alte planuri.
Cred că o să fie foarte plăcut.
Mulţumesc, Dan, dar vreau să zugrăvesc dormitorul nos...
Dormitorul.
A trecut un an, Lena.
Ai voie să vii la un grătar.
Nu e o trădare sau o jignire la adresa amintirii lui.
O să zugrăvesc dormitorul.
Dumnezeule!
Doamne...
Am crezut că ai murit.
Kane?
Nu a ştiut nimeni nimic de unitatea ta. Am luat legătura cu toţi.
Cu cine am putut.
Partenerii celorlalţi au ştiut exact cât am ştiut şi eu.
A fost sub acoperire?
Probabil.
Cum adică probabil?
Da, bine, a fost sub acoperire. Aşa cred.
Tot în Pakistan?
Nu ştiu unde a fost sau...
Ce a fost.
Cum e posibil?
Era... Era cald?
Era zăpadă?
Oamenii vorbeau portugheză, swahili, paştu?
De cât timp te-ai întors?
Nu ştiu.
Cum te-ai întors? La ce bază ai venit?
Nu ştiu.
Şi restul unităţii? S-au întors cu tine?
Trebuie să-mi poţi spune ceva.
Ai dispărut de pe faţa Pământului timp de 12 luni.
Merit o explicaţie mai bună decât niciuna.
Are vreo importanţă?
Kane...
Cum ai ajuns acasă?
Eram afară.
În faţa casei?
Nu.
Nu, în faţa camerei.
Camera cu patul.
Uşa era deschisă şi...
Te-am văzut.
Te-am recunoscut.
Chipul tău...
Nu mă simt prea bine.
Nu-ţi pierde cunoştinţa, sunt aici.
Bărbat, 31 de ani, hemoragie, convulsii.
Nu-ţi pierde cunoştinţa. Te iubesc.
Dragul meu, uită-te la mine.
Nu puteţi face nimic?
Aţi cerut escortă poliţienească?
Uşor!
Ieşiţi!
Coborâţi!
- Jos! - Nu trageţi!
Afară! Mişcă!
Afară, afară!
Ce se întâmplă?
Ce faceţi? Nu-l puteţi muta!
Daţi-i drumul!
ZONA X
Cred că te simţi groaznic.
Eşti mahmură după sedativul pe care ţi l-au administrat.
Hai, stai jos. Cine eşti?
Numele meu e dr. Ventress.
Sunt psiholog.
De ce discut cu un psiholog?
Sunt într-o clinică de psihiatrie?
- Nu. - Atunci? Unde sunt?
Unde e soţul meu?
Ai fost în armată timp de şapte ani.
Sunt profesoară la John Hopkins.
Vreau să ştiu ce dracu' caut aici.
Studiezi ciclul de viaţă programat genetic al unei celule.
Unde e soţul meu?
Da, aş vrea să vorbim despre sergentul Kane.
Când s-a întors acasă?
- Vreau să vorbesc cu un avocat. - Nu e posibil.
Ţi-a explicat cum s-a întors?
Nu.
Te-a contactat în vreun fel cât a lipsit?
Nu.
Ce ţi-a spus despre misiunea lui când s-a întors?
- Nimic. - Dar înainte să plece?
A spus unde se duce şi ce face?
N-a spus nimic, iar eu n-am întrebat.
Dar i-ai cerut în mod regulat informaţii superiorului său.
Până acum şase luni, apoi ai încetat.
De ce? Ai crezut că e mort?
Că e timpul să-ţi vezi de viaţa ta?
Nu e uşor să-ţi vezi de viaţa ta.
N-am făcut-o.
Nu mai răspund la nicio întrebare. Acum e rândul tău.
Soţul tău e aici.
E extrem de bolnav.
Ce are?
Insuficienţă a mai multor organe.
Hemoragii interne puternice.
Probabil că a fost expus unei radiaţii sau vreunui virus.
Trebuie să-mi spui unde a fost şi ce a făcut.
L-aş putea ajuta.
Un eveniment religios.
Un eveniment extraterestru.
O dimensiune superioară.
Avem multe teorii.
Dar puţine date.
Totul a început acum trei ani.
Rezervaţia Blackwater a raportat că un far e înconjurat
de ceva intitulat de ei "licărire".
Unul dintre pădurari s-a dus să cerceteze.
Nu s-a mai întors.
Evenimentul a fost secretizat.
De atunci, ne-am apropiat pe uscat, pe mare,
am trimis drone, animale, echipe de oameni.
Nimic nu se întoarce.
Iar limitele sale cresc, se extind.
Până acum a ajuns în mlaştinile populate răzleţ,
pe care le-am evacuat sub pretextul unei deversări chimice,
dar nu o să mai dureze mult.
Peste câteva luni, zona se va extinde până unde suntem noi acum.
Apoi va cuprinde oraşe,
state şi aşa mai departe.
Ai spus că nimic nu se întoarce.
Dar ceva s-a întors.
Da.
E pe moarte.
Da.
Trebuie să stabilim ce să facem cu tine.
Nu mă lăsaţi să mă duc acasă?
Asta vrei? Să te duci acasă?
Nu.
Vreau să fiu cu el.
Nu vorbeşti cu mine.
Iartă-mă.
M-am pierdut în gânduri.
Te gândeşti la următoarea misiune?
Nu.
Mă uitam la lună.
E întotdeauna ciudat s-o vezi aşa, ziua.
De parcă Dumnezeu a făcut o greşeală. A lăsat lumina aprinsă pe hol.
Dumnezeu nu a făcut greşeli.
Asta e cheia noţiunii de zeu.
Sunt sigură că mai greşeşte.
Ştii că te ascultă, nu?
Dacă iei o celulă
şi ocoleşti limita Hayflick, poţi împiedica îmbătrânirea.
Voiam să spun acelaşi lucru.
Înseamnă că celula nu îmbătrâneşte, devine nemuritoare.
Continuă să se dividă, nu moare.
Considerăm îmbătrânirea un proces natural, dar e o eroare a genelor.
Mă excit când îmi vorbeşti de sus. E foarte sexy.
Fără ea, aş putea arăta aşa veşnic.
Bine. Asta ar putea fi o greşeală.
Nu mi-ai spus unde te duci de data asta.
Ştiu că e ceva ciudat la misiunea asta.
De ce?
Tăcerea din jurul ei e mai puternică decât de obicei.
Încerc să obţin un indiciu.
Deci...
Vom fi în aceeaşi emisferă.
Ce-mi spune asta?
Îţi spune că, dacă ieşi afară şi te uiţi pe cer,
vom vedea aceleaşi stele.
- Băga-mi-aş picioarele! - Ce e?
- Glumeşti? - Ce e?
Crezi că asta fac în lipsa ta?
Poftim?
Crezi că stau în grădină, tânjind, uitându-mă la cer?
Mai taci!
Mă gândesc că dragul meu Kane
se uită la aceeaşi semilună.
Încetează!
Prietenul meu celest îndepărtat...
Nu!
... te rog, ai grijă de soldatul meu curajos.
Iisuse! Ştii ceva? Îi jigneşti nu doar pe foştii tăi camarazi din armată,
dar şi pe preşedinte.
Ai uitat de drapel.
O să ajung şi la steagul ăla nenorocit.
Eroul meu!
- Să ţi-o trag! - Bine.
E singură. Crezi că ar trebui să ne împrietenim?
- Evident, ar trebui s-o faci. - Da, o s-o fac.
Bună! Bună!
- Te deranjez? - Nu, deloc.
Super!
Pari mereu să stai singură.
Probabil că te simţi ciudat.
Da, oarecum.
Nu ai de ce, serios.
Oamenii de aici se culcă în poziţie fetală şi gânguresc.
E ciudat.
- Eu sunt Anya. - Lena.
- Îmi pare bine. - Şi mie.
Vino să-mi cunoşti echipa.
Hai să-ţi faci prieteni.
Doamnelor, ea e Lena.
- Bună! Îmi pare bine. - Şi mie.
Ele sunt Cassie Sheppard şi Josie Radek.
- Bună! Îmi pare bine. - Bună!
Vrei să iei loc?
Mulţumesc.
- Prima zi la Southern Reach. - Da.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Sunteţi aici de mult timp?
Da, de la început. Eu sunt geomorfolog.
Testez câmpul magnetic din jurul graniţelor,
dar e ca şi cum aş testa un uragan cu confetti.
Eu sunt aici de zece luni.
Zece luni!
Sunt medic pe ambulanţă, din Chicago.
Am încercat să intru într-o ONG, dar cererea mea a fost marcată,
aşa că m-a contactat Southern Reach.
Doar două luni.
Sunt fizician. Am venit direct de la Cambridge, după doctorat.
E foarte inteligentă.
Povestea ta care e, Lena?
Sunt de la John Hopkins, biolog.
- Poftim... - Biolog?
- Ţi-am spus că e inteligentă. - Poftim?
Am pariat pe profesiunea ta, iar Josie a spus că eşti biolog.
- Eu am zis că eşti poliţistă. - Eu am crezut că eşti singură.
Iisuse! Trebuie să te dai la toată lumea, mereu?
În condiţiile date, cred că am voie să dau cu zarul de câteva ori.
Care condiţii?
Oricât de nebunesc ar părea...
Oricât de nebunesc ar fi...
Mergem în acea direcţie.
- Vă duceţi în Licărire? - Peste şase zile.
- Voi trei? - Patru.
Ventress.
Dr. Ventress?
Liderul echipei.
- Numai femei. - Cercetători.
Echipele anterioare au fost mai mult militare, aşa că...
Da.
Ce credeţi că s-a întâmplat cu ei?
Există două teorii cu privire la ce s-a întâmplat în Licărire.
Unu, ceva îi omoară.
Doi, înnebunesc şi se omoară între ei.
A fost un militar care a scăpat.
Da. Un sergent.
Dar aţi auzit în ce stare era.
Kane...
Ştiu de ce ai intrat acolo.
Îmi pare rău.
Şi ştiu ce trebuie să fac.
Nu le-ai spus despre legătura ta cu sergentul Kane?
M-am gândit că ar complica lucrurile.
Cum...
Cum le-ar complica?
Tu de ce intri în Licărire?
Scopul misiunii e să atingem presupusa sursă, farul,
să intrăm, să înregistrăm date şi să ne întoarcem.
Dar nu cred că ăsta e scopul misiunii tale.
Nu.
Urmăresc acest fenomen de ceva vreme.
Eu fac profilul voluntarilor,
aleg echipele.
Ei intră, eu mă uit.
Văd cum creşte şi se apropie.
Cât timp poţi face asta?
Dar vrei să ştii ce e înăuntru?
Da, vreau.
Şi eu.
Asta e complicaţia.
Vrei să vii cu noi.
Nu pot face nimic pentru el aici.
Soldat-cercetător. Poţi lupta.
Poţi studia.
Îl poţi salva.
Ai cerut să te alături misiunii.
Ştiai că toate celelalte misiuni au dat greş
şi singurul supravieţuitor abia mai supravieţuieşte.
A fost o alegere curajoasă.
Îi datoram asta.
Încerc să înţeleg ce te-a motivat.
Îi eram datoare.
Aşa că am intrat.
LICĂRIREA
Apoi primim mâncare adevărată.
Spaghete.
Radek are biscuiţi vegetali. Porumb... Nu e rău.
Te-ai trezit, în sfârşit!
Lăsaţi-mă o secundă, sunt dezorientată.
Nu eşti singura.
Nu-ţi aminteşti să fi instalat tabăra, nu?
Nu-mi amintesc nimic, după ce am ajuns la lizieră.
Niciuna nu-şi aminteşte.
Am făcut inventarul hranei.
După consum, se pare că suntem aici de cel puţin 3-4 zile.
E imposibil.
Asta am spus şi eu.
Am verificat comunicaţiile şi echipamentul GPS.
Pornesc fără probleme, iar camera funcţionează,
dar orice emite un semnal în afara Licăririi e defect.
Deşi probabil că avem vreo 20 de sateliţi deasupra noastră.
Şi... uitaţi-vă aici.
Deci nu avem busolă, comunicaţii, coordonate
sau puncte de orientare.
Ştim că suntem în rezervaţie.
Mergem spre sud, ajungem la ocean, apoi urmăm ţărmul până la zid. Bine?
- De unde ştim care e sudul? - Haide, ştii asta.
Îndrepţi limba orelor spre soare.
Înjumătăţeşti distanţa dintre limba orelor şi 12 şi rezultă sudul.
Bine. Ne-am orientat.
Doar nu ne aşteptam ca echipamentul de comunicare să funcţioneze, nu?
Timp de trei ani au fost expediţii
şi au fost trei ani de tăcere radio.
Hai să strângem şi să mergem!
Am pierdut deja mare parte din zi.
Mă duc să verific, poate ieşim din mlaştina asta.
Bine.
Hai să vedem coliba.
Se pare că cineva o să ţină o nuntă.
Astea sunt foarte ciudate.
De ce?
Sunt diferite.
Dacă te uiţi la ele, n-ai zice că sunt din aceeaşi specie.
Dar cresc din aceeaşi structură,
trebuie să fie aceeaşi specie.
E aceeaşi plantă.
Parcă sunt blocate într-o mutaţie continuă.
O patologie?
Da...
Dacă ai vedea asta la oameni, sigur ai numi-o patologie.
La fix!
Sheppard.
Un mijloc de transport.
E ceva interesant acolo?
Nu, e abandonată de mult, poate chiar dinainte de...
Radek?
Radek!
Mi-a apucat geanta!
Radek!
Mi-a apucat ceva geanta!
Nu!
Mi-a apucat geanta!
- Ajută-mă cu ea! - Ce s-a întâmplat?
Apucă-mă de umăr!
Ia-o! Haide!
Am prins-o!
O ţii?
E-n regulă.
Bine.
Hai să te aşezi. Ajută-mă cu geanta ei.
Gata, respiră.
E-n regulă, eşti teafără.
- Ce naiba s-a întâmplat? - E ceva în apă.
Ridică-te! Haide!
- Rahat! - Daţi-vă înapoi!
Sheppard! Sheppard, ai grijă!
Rahat!
E exact la fel ca şi florile.
Uitaţi-vă la dinţi.
Rânduri concentrice.
E aici ceva care face valuri în baza de gene.
Rechinii au asemenea dinţi, nu?
Crezi că e o încrucişare?
Nu poţi încrucişa specii diferite.
Lena, e tot mai greu.
Mutaţiile au fost subtile la început.
Dar tot mai extreme pe măsură ce ne apropiam de far.
Corupţii ale formei.
Dubluri ale formei.
Dubluri?
Ecouri.
E posibil ca toate astea să fi fost halucinaţii?
M-am întrebat acelaşi lucru.
Dar erau văzute de noi toate.
Era ca un vis.
Ca un coşmar.
Nu întotdeauna.
Uneori, era frumos.
Te doare?
E doar o vânătaie.
Probabil de la aligator.
Da.
Unde ai învăţat să tragi?
Am fost în armată înainte să devin cercetător.
La puşcaşi?
Armata terestră, şapte ani.
A trecut o veşnicie de atunci.
Da.
Toate celelalte vieţi par să fi fost cu o veşnicie în urmă.
Eram copii, am fost măritată.
Pe care îl porţi la gât? Soţul, copilul?
Soţul.
Şi el a fost în armată. Aşa...
Aşa ne-am cunoscut.
A fost în armată? A renunţat?
Ucis în acţiune.
Îmi pare rău.
Trebuia să fi fost ceva.
Cum adică?
Ca să te oferi voluntar aici.
Nu faci asta dacă viaţa ta e într-o armonie perfectă.
Toate am venit din cauza unor probleme.
Anya nu bea,
deci a fost dependentă.
Josie poartă mâneci lungi
pentru că nu vrea să-i vezi cicatricele.
A încercat să se sinucidă?
Nu, dimpotrivă, a încercat să se simtă vie.
Ventress?
Da. Din câte se ştie,
nu are prieteni, familie, partener, copii.
Nu a făcut niciun compromis.
Tu?
Şi eu am pierdut pe cineva.
Dar nu un soţ.
O fiică. Leucemie.
Îmi pare rău.
Într-un fel, sunt două pierderi.
Frumoasa mea fiică
şi persoana care am fost cândva.
Am găsit ceva.
FORTUL AMAYA
Aici era sediul Southern Reach.
Înainte să fie înghiţit de Licărire.
Alte mutaţii.
Sunt peste tot.
Maligne.
Ca nişte tumori.
Asta e fosta cantină?
Da.
O să rămânem aici. Haide!
Sunt paturi şi bagaje. Credeţi că sunt oameni aici?
Au fost.
Da, mai curând la trecut.
Fir-ar!
Rahat!
E grea, nu o pot căra.
PEYTON - MAYER - KANE - SHELLEY
Lena, ce-ai găsit?
Fiţi atente aici...
"Peyton, Mayer...
Kane, Shelley."
Sunt soldaţii din ultima expediţie.
Se pare că au folosit camera asta ca bază de operaţiuni.
De ce sunt unele nume tăiate?
Hai să nu ne pripim.
- Poate că ar trebui s-o facem. - Da.
- Aici e planul bazei, nu? - Da.
Aici e cantina.
- Asta e clădirea în care suntem noi? - Da.
Şi cred că orele de lângă nume sunt timpul pentru pază.
Dacă ei au păzit perimetrul, s-o facem şi noi.
- Am înţeles. - Da.
Cred că asta o să ne spună ceva.
"Pentru cei care vor veni."
Cred că se referă la noi.
Un card de memorie.
Ar trebui să-l putem folosi.
Funcţionează.
E bine?
- Bine? - Bine.
Bine.
Bine, bine.
- Bine. - Da.
Bine.
Bine. Rahat!
Ce face?
Stai, stai!
Ţine-l! Ţine-l bine!
Acolo.
Ştim ce s-a întâmplat cu ultimul grup. Au înnebunit.
În omul ăla era ceva viu.
- Nu, era o umbră. - Poftim?
Am fost medic pe ambulanţă timp de zece ani.
Am adunat rămăşiţe de pe marginea drumului.
Vezi multe ciudăţenii. Era o umbră.
- I se mişcau intestinele. - Nu, era în şoc, Radek.
- Aia e o reacţie la şoc. - Mai uită-te o dată.
Nu, nu mă mai uit o dată!
Alea nu erau intestine.
- Era un vierme sau... - Uită-te tu, Sheppard!
Unde te duci?
- Unde s-a dus? - În faţă.
Ce e?
Nu ştiu.
- Nu vreau să stau aici la noapte. - Nu avem de ales.
- Te rog. - Haide!
E prea târziu ca să mergem mai departe.
Hai, să mergem afară.
Frumos din partea ta.
De ce nu eşti aici?
Trebuie să plec cu o zi mai devreme.
Poftim?
Adică azi?
- Acum. - Rahat!
Dar plănuiserăm întreaga zi.
- Urma să mergem la ţară... - Nu pot.
- Nu putem. - Poţi măcar să...
Acum, adică în clipa asta.
Da.
Ce e?
Eu chiar...
te iubesc,
Lena.
Şi eu te iubesc.
Misterul se dezvăluie?
Se dezvăluie ceva.
Cred că te descurci.
Josie se odihneşte.
Da.
Cu ajutorul unui mic sedativ.
Dar tu? Ai dormit?
Puţin.
Sunt cel puţin la fel de speriată ca şi Josie.
Doar că mă ascund mai bine.
Ar trebui să o văd pe Ventress.
Da.
De ce nu dormi? Trebuie să mă schimbi abia la trei.
Nu mai dorm în noaptea asta.
Bine.
Vino să vezi asta.
Aici suntem noi,
iar farul e aici.
Spre sud-vest e Ville Perdue.
O comunitate mică, pe care am evacuat-o acum doi ani.
Cred că ar trebui să mergem acolo mâine,
iar în dimineaţa următoare pornim spre coastă.
Bine.
Te simţi bine?
Voiam să spun că...
Atunci când n-ai spus echipei despre legătura ta cu Kane...
Nu mi s-a părut o idee bună.
Dar după ce am văzut filmarea...
Da.
Nu sunt sigură cum ar fi reacţionat faţă de tine.
De ce s-a oferit soţul meu voluntar pentru o misiune sinucigaşă?
Asta crezi că facem?
Ne sinucidem?
Probabil că l-ai studiat, l-ai evaluat.
Trebuie să fi spus el ceva.
Mă întrebi ca psiholog.
Da.
Atunci, ca psiholog,
aş spune că încurci sinuciderea cu autodistrugerea.
Aproape niciunul dintre noi nu se sinucide,
dar aproape toţi ne autodistrugem.
Într-un fel, într-o parte a vieţii.
Bem sau fumăm.
Destabilizăm o slujbă bună.
Sau o căsnicie fericită.
Acestea nu sunt decizii, sunt...
Sunt impulsuri.
De fapt, cred că tu poţi explica asta mai bine decât mine.
Ce înseamnă asta?
Eşti biolog.
Nu e autodistrugerea în ADN-ul nostru?
Programată în fiecare celulă?
Ce-a fost asta?
Nu ştiu.
Josie, trezeşte-te!
Hai, Josie, trezeşte-te! Se întâmplă ceva.
- Vezi ceva? - Nu.
- Ce s-a întâmplat? - Am auzit un zgomot.
Ce?
A intrat ceva prin gard.
- Prin gard? - E deschis ca un fermoar.
- Nu văd nimic. - Da, nici eu.
- Sheppard! - Doamne!
Sheppard!
- Pe mă-sa! - Ce s-a întâmplat?
Sheppard era lângă mine, dar a înhăţat-o ceva.
Băga-mi-aş...
- Sheppard! - Rahat!
Rahat!
Sheppard!
Trebuie să ne întoarcem.
- Ne întoarcem acum! - Are dreptate.
- Cum aşa? - Am fost atacate de două ori.
Am pierdut un om.
Membrii echipei anterioare au înnebunit şi s-au măcelărit.
Are cât se poate de multă dreptate.
Încă nu am ajuns la far.
Tot nu înţelegem cauza sau natura Licăririi.
Avem date, observaţii, fotografii. Ea are nişte imagini incredibile.
Toate fac fenomenul şi mai inexplicabil.
O să ajung la far
şi pot să mă duc şi singură.
Voi trebuie doar să decideţi dacă veniţi cu mine sau nu.
Parcă nici nu a observat că Sheppard a murit.
E nebună.
E o babă nebună.
Îţi mulţumim pentru sprijin, Lena.
- Nu ştiam că sunt mai multe tabere. - Da.
Da, sunt mai multe tabere.
Atunci, sunt de acord cu voi. Ar trebui să ne întoarcem.
Bine, excelent! Poftim!
- Noi trei putem să... - Stai puţin!
Da, ar trebui să ne întoarcem.
Dar ne-a luat şase zile să ajungem aici.
Iar ţărmul e la două zile distanţă.
Şi, aşa cum a spus Sheppard,
când ajungem pe ţărm, îl urmăm până la zidul perimetrului.
Vrei să spui că ieşim intrând mai adânc?
- Da, dacă vrei. - Dacă vreau?
Nu, nu vreau!
Nu ne păcăleşti, ca să mergem la far, nu?
Nu e vorba despre far aici.
Cred că pe ţărm e cea mai bună cale de ieşire.
Bine?
Le-ai minţit.
Nu ştiam ce înseamnă să ne întoarcem.
De ce ar fi fost mai sigur decât să mergem înainte.
Nu ştiai, dar ai luat decizia de a continua.
Ventress a luat decizia.
Ventress avea cancer, nu s-ar mai fi întors oricum.
Ştiai că e bolnavă.
Am bănuit.
Şi ai vrut să continui.
Da. Aşa e.
Poate că e încă în viaţă.
Puţin probabil.
Trebuie să ştim. Du-te!
Bine. Vin cu tine.
Mă duc singură.
Ai găsit-o?
Da.
E moartă.
Te simţi bine?
Da. Dar lasă-mă dracului în pace!
Instalăm tabăra aici peste noapte.
Mai sunt două ore de mers până pe coastă.
Aşa au crescut.
Nu are nicio logică.
Ba cred că da.
La început am crezut că undele radio sunt blocate de Licărire
şi de asta nimeni din interior nu putea comunica cu baza,
dar undele de lumină nu sunt blocate, ci refractate. Şi...
La fel şi undele radio.
Semnalele nu dispar.
Sunt amestecate.
Frunza aia din mâna ta...
Ştii ce-ai obţine dacă i-ai cerceta ADN-ul?
- Ce? - Gene umane Hox.
Hox? Ce înseamnă asta?
Sunt genele care definesc planul trupului, structura fizică.
Iar plantele au planul trupului uman.
Braţe ataşate de umeri.
Picioare de şolduri.
E imposibil.
Exact asta se întâmplă.
Licărirea e o prismă, dar refractează totul.
Nu doar lumina şi undele radio.
ADN-ul animal, ADN-ul plantelor...
Tot ADN-ul.
Cum adică tot ADN-ul?
Se referă la ADN-ul nostru.
Se referă la noi.
Bine. Cred că ăsta e dormitorul.
Să blocăm uşile şi geamurile.
Asta a fost o greşeală.
Bine.
Stai mai mult timp departe de soţul tău decât cu el.
Nu poţi vorbi cu el despre muncă, el nu vorbeşte cu tine despre munca lui.
Şi există între noi o conexiune fizică şi intelectuală evidentă.
Am acoperit toate aspectele?
- Ai uitat de soţia ta. - Îmi iubesc soţia.
Ea nu are nicio vină aici.
Haide, Lena!
Care e problema, de fapt?
Crezi că i s-a întâmplat ceva?
Sau crezi că el ştie.
Asta e, nu-i aşa?
Crezi că a aflat despre aventura noastră.
A aflat?
Da.
Ar trebui să pleci.
- Nu, Lena, eu... - Dan.
Nu mă interesează să vorbim sau să te ascult.
Îmbracă-te şi pleacă.
Ştii că nu pe mine mă urăşti, ci pe tine.
Nu, Dan, te urăsc şi pe tine.
Nu o să se mai întâmple niciodată.
Mincinoaso!
- Ce s-a întâmplat? - Nu.
Nu tu pui întrebarea asta! Tu răspunzi!
Frate. Iubit.
Soţ.
De ce nu ne-ai spus?
Tu ştiai.
Evident.
Tu ştiai?
Bine.
Există două teorii privind problemele din Licărire.
Una e că ceva de aici i-a ucis.
A doua, că au înnebunit şi s-au omorât între ei.
Josie era să fie omorâtă de un aligator,
Cass a fost omorâtă de un urs.
Da, prima teorie se potriveşte.
Dar...
N-am văzut niciun urs.
Nici Josie nu l-a văzut.
Singurele care au văzut un urs au fost Lena şi Ventress.
Aşa că nimic nu se confirmă.
Totul se bazează pe cuvântul lor.
Totul se bazează pe cuvântul Lenei.
Şi acum ştim...
Acum ştim...
Ştim că Lena e o mincinoasă.
Taci în pizda mă-tii!
Lena, eşti o mincinoasă.
Tu ai omorât-o pe Cass?
Ţi-ai pierdut minţile?
Sau crezi că eu am înnebunit şi acum o să ne tăiem gâtul?
Asta e a doua teorie.
Doamne...
Când mă uit la mâinile mele,
la amprentele mele...
Le văd mişcându-se.
Nu pot...
Dacă îţi dau drumul,
iar tu mă legi de un scaun şi mă tai,
o să se mişte şi intestinele mele ca amprentele?
Dar... nu eu sunt cea legată de un scaun.
Tu eşti.
Ajutor!
Cass?
Ai spus că e moartă.
Cass! Vin acum!
Cass, tu eşti?
Ajutor!
Nu reacţiona.
Ajutor!
Nu! Nu!
Ce faci?
- Plec. - Acum?
- Nici nu s-a luminat. - Nu am timp să aştept.
Ne dezintegrăm.
Trupul la fel de repede ca şi mintea. Nu simţi?
E ca un început de demenţă.
Dacă nu ajung la far curând,
persoana care a început călătoria asta nu va fi cea care o va încheia.
Vreau să fiu cea care îi pune capăt.
Ar trebui să mergem, Josie.
Cât timp a stat soţul tău în Licărire?
E greu de spus exact.
Teoretic, maxim un an.
E prea mult ca să stai aici şi să rămâi intact.
Nu sunt sigură că era intact.
Am dreptate cu privire la refractare, nu?
Da.
Mi-am analizat sângele aseară.
E... în mine.
O să fie în noi toţi.
A fost atât de ciudat să aud vocea lui Sheppard din gura acelei creaturi.
Cred că, în timp ce murea, o parte a minţii ei a devenit...
parte a creaturii care o ucidea.
Imaginează-ţi că mori speriat, suferind,
iar asta e singura parte din tine care supravieţuieşte.
Nu mi-ar plăcea asta deloc. Ventress vrea s-o confrunte.
Tu vrei să lupţi cu ea.
Dar cred că eu nu vreau nici una, nici alta.
Josie... Josie!
Josie!
Una câte una, au dispărut toate, mai puţin tu.
Cum explici asta?
E nevoie să explic?
Da, trebuie.
Eu trebuia să mă întorc.
Nu cred că era cazul vreuneia dintre ele.
FARUL
Am crezut că sunt om.
Am avut o viaţă.
Oamenii îmi spuneau "Kane".
Iar acum nu sunt aşa de sigur.
Dacă n-am fost Kane, ce am fost?
Am fost tu?
Tu ai fost eu?
Carnea mea se mişcă
asemenea unui lichid.
Mintea mea...
umblă slobodă.
Nu mai suport.
Ai văzut cum explodează o grenadă cu fosfor?
Sunt strălucitoare.
Acoperă-ţi ochii.
Dacă scapi vreodată de aici, s-o cauţi pe Lena.
Aşa voi face.
Nu.
Cinci, patru, trei, doi...
Nu.
Nu, nu!
Nu.
E ultima etapă.
Dispărută în devastare.
O minte greu de cuprins.
Iar acum un semnal.
Acum marea.
Dr. Ventress?
Lena...
Am vorbit.
Ce ne-am spus?
Că trebuie să ştiu ce e în interiorul farului.
Momentul a trecut.
Acum e în mine.
Ce e în tine?
Nu e ca noi.
E deosebit de noi.
Nu ştiu ce vrea.
Sau dacă vrea ceva.
Dar va creşte
până când va cuprinde totul.
Trupurile şi minţile noastre vor fi rupte în cele mai mărunte părţi ale lor,
până când nu va mai rămâne nicio parte.
Anihilare.
Era de natură extraterestră.
Îi poţi descrie forma?
Nu.
Era pe bază de carbon sau...
Nu ştiu.
Ce voia?
Nu cred că voia ceva.
Dar... te-a atacat.
M-a oglindit.
Eu l-am atacat.
Cred că nici nu ştia că sunt acolo.
A venit aici cu un motiv anume.
Producea mutaţii în mediu, distrugea totul.
Nu distrugea. Schimba totul.
Crea ceva nou.
Ce crea?
Nu ştiu.
O echipă a ajuns la far acum câteva ore.
Totul e cenuşă.
Dacă ceea ce ai întâlnit tu era viu,
se pare că acum e mort.
Acum îmi spui ce s-a întâmplat cu soţul meu?
Când Licărul a dispărut,
tensiunea lui s-a stabilizat şi pulsul a început să crească.
Câteva ore mai târziu, nu era doar treaz, ci şi lucid.
Evident, e încă izolat.
La fel şi eu.
Tu nu eşti Kane...
Nu-i aşa?
Nu cred.
Tu eşti Lena?
Sincro BluRay: alex87
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Sprijină-ne pentru a deveni membru VIP şi a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org