23.976 Romanian RETAiL
A.I. - INTELIGENŢĂ ARTIFICIALĂ
Era în anii în care calotele polare se topiseră din cauza efectului de seră...
iar oceanele înecaseră multe oraşe...
de-a lungul malurilor lumii.
Amsterdam, Veneţia, New York...
pierdute pe veci.
Milioane de oameni au fost strămutaţi.
Clima a devenit haotică.
Sute de milioane de oameni mureau de foame în ţările sărace.
Un înalt grad de prosperitate a stăruit când guvernele au introdus...
legea licenţelor pentru sarcină.
Roboţi cărora nu le era foame şi care nu consumau resurse...
erau o legătură economică esenţială...
în structura societăţii.
Crearea fiinţei artificiale a fost visul omenirii...
încă de la naşterea ştiinţei.
Nu doar la începutul erei moderne, când antemergătorii au uimit lumea...
cu monştrii primitivi care jucau şah.
Ce departe am ajuns!
Fiinţa artificială este o realitate, un simulacru perfect...
cu membre articulate, cu vorbire articulată...
şi cu reacţii umane.
Şi chiar cu reacţie la amintirea durerii.
Ce ai simţit? Furie? Ai fost şocată?
- Nu înţeleg. - Ţi-am rănit sentimentele?
Mi-aţi rănit mâna.
Bine.
Asta e problema.
Dezbracă-te!
La Cybertronics, fiinţa artificială a atins forma cea mai perfectă.
Meca universal adoptaţi...
baza pentru sute de modele, care servesc rasa umană...
în multitudinea aspectelor vieţii zilnice.
Ajunge!
Dar nu avem motive să ne felicităm.
Suntem pe drept mândri.
Însă ce am obţinut?
Sheila, deschide!
O jucărie cu senzori...
cu circuite de comportament inteligent...
care foloseşte o tehnologie...
contemporană cu mine.
Cred că munca mea de localizare a impulsului într-un singur neuron...
ne dă posibilitatea să construim...
roboţi de o cu totul altă calitate.
Propun...
să construim un robot...
care să iubească.
Să iubească?
Dar construim lunar mii de modele de amanţi.
Sigur. Eşti cel mai bun client al nostru, Syatyoo-Sama.
Controlul calităţii e foarte important.
Spune-mi, ce este dragostea?
Dragostea e atunci când deschid ochii...
mai mult, îmi accelerez respiraţia... Îmi încălzesc pielea...
Şi aşa mai departe. Mulţumesc, Sheila.
Dar nu mă refeream la simulatorii de senzualitate...
ci la dragoste.
Dragostea unui copil pentru părinţi.
Propun să construim un robot-copil care să iubească.
Un robot-copil care va iubi părintele sau părinţii programaţi...
cu o dragoste nesfârşită.
Un substitut Meca?
Dar un Meca care gândeşte, are reacţii neuronale.
Vreau să spun că dragostea va fi cheia...
cu care vor câştiga un fel de subconştient.
O lume interioară de metafore, intuiţie...
raţionamente auto-motivate. De vise.
Un robot care visează? Cum o să reuşim aşa ceva?
Eu cred că...
cu toată animozitatea existentă împotriva roboţilor...
nu e vorba doar de crearea unui robot care să iubească.
Adevărata problemă nu e să găsiţi un om care să-l iubească la rându-i?
Va fi un copil perfect, mereu iubitor, niciodată bolnav, care nu se va schimba.
Cu toate cuplurile fără copii care aşteaptă zadarnic o licenţă...
micul Meca va deschide o piaţă şi va satisface o mare nevoie umană.
Nu mi-aţi răspuns la întrebare.
Dacă un robot poate iubi sincer o persoană...
ce răspunderi are acea persoană faţă de robot?
- E o problemă morală, nu? - Cea mai veche din toate.
Dar la început, Dumnezeu nu l-a creat pe Adam ca să-l iubească?
PESTE 20 DE LUNI
Criogenie
"Copilul s-a născut la începutul toamnei.
Era băiat. lar dorinţa lui Marian s-a împlinit.
Băiatul avea părul alb.
L-a botezat Martin, după bunicul lui."
Dr. Frazier, ce bine!
Era un articol de Random Bach în "Revista Chineză de Medicină".
Vorbea despre vânătorii aceia sintetici de viruşi, microscopici.
Tot te mai aud!
Mă îngrijorează starea ei, Henry.
Simte că ar trebui să jelească moartea fiului vostru.
După 5 ani, şi instinctele tale îţi spun să jeleşti.
Dar medicina ne asigură că nu e cazul. Martin aşteaptă vindecarea.
Vindecarea.
Şi toată durerea ei rămâne neconsumată.
Poate nu putem să-ţi ajutăm fiul.
Dar pe soţia ta o putem ajuta.
Procesul de selecţie a fost extrem de greu. Mai greu decât fabricarea prototipului.
Din cei 2.000 de angajaţi, puţini întrunesc condiţiile pentru testare.
Începe!
Fişa angajatului, stilul de viaţă.
Întrebare: date personale.
Loialitatea faţă de firmă şi, în acest caz...
o tragedie de familie care îl califică înaintea celorlalţi.
O să-l văd.
Henry!
- Nu mă omorî! - Ce faci?
Te iubesc! Nu mă omorî!
Uşa s-a închis.
Îmi place podeaua ta.
Nu primesc! Nu există un înlocuitor pentru copilul nostru!
- Nu e prea târziu să-l duc înapoi. - Ce ai crezut?
- O să fac ce vrei tu. - Crezi că pot...?
- O să fac ce vrei tu să fac. - Nu ştiu ce-i de făcut.
Ştiu. Îl înapoiez mâine la Cybertronics.
Gata cu el.
Bine.
Henry, i-ai văzut faţa?
E atât de veridică!
- Dar nu e adevărat. - Nu e.
- Pe dinăuntru e ca toţi ceilalţi, nu-i aşa? - Kilometri de fibre.
Dar pe afară arată atât de adevărat...
Ca un copil.
Un copil Meca.
Un copil.
Încrederea pe care ne-a arătat-o compania e extraordinară.
Trebuie să facem câteva proceduri simple dacă te hotărăşti să-l păstrăm.
E un protocol de imprimare care constă într-un şir de 7 cuvinte...
care trebuie spuse lui David în ordinea de aici.
Pentru protecţia noastră, imprimarea e ireversibilă.
Dragostea copilului-robot e un program permanent şi face parte din el.
De aceea, nu va putea fi revândut.
Dacă un părinte nu-l mai vrea...
copilul trebuie returnat pentru distrugere.
A trebuit să semnez un acord, altfel nu te lăsau să-l vezi pe David.
Trebuie să-l semnezi şi tu.
Monica...
nu-l programa până nu eşti foarte sigură.
Prostule! Evident că nu sunt sigură.
Vreţi să mă duc la culcare?
Bună idee. Bună idee! Monica?
E târziu. A trecut de 9.
Cât de târziu ai voie să stai?
Nu dorm niciodată.
Dar pot să stau liniştit şi să nu fac zgomot.
Pijamaua asta o să-ţi vină bine. Pe mâine.
Mi-o pui tu?
Vă spun noapte bună, iar voi... ca între bărbaţi...
Ridică mâinile.
- E un joc? - Da.
De-a v-aţi ascunselea.
Te-am găsit.
Asta e camera ta. Joacă-te acolo.
Te-am găsit.
Ieşi! leşi de aici!
Şi închide, dracului, uşa!
Atenţie, acest program, odată activat, este permanent.
Instrucţiuni.
Pasul 1: spuneţi aceste cuvinte tare şi rar.
E un joc?
O să-ţi citesc câteva cuvinte.
Poate nu au nici un sens, dar vreau să le asculţi.
Şi uită-te mereu la mine.
Poţi să faci asta?
Da, Monica.
Simţi mâna mea la ceafă?
Da.
- Te doare? - Nu.
Bun. Acum...
uită-te la mine.
Gata?
Cirus.
Socrate.
Particulă.
Decibel.
Uragan.
Delfin.
Lalea.
Monica.
David.
Monica.
Bine.
Mă întreb dacă n-am greşit ceva.
Ce a fost cu cuvintele astea, mami?
Cum mi-ai spus?
Mami.
Cine sunt, David?
Eşti mami a mea.
Miroşi frumos. Îmi place când te parfumezi.
- O să mă iubeşti când se termine? - Nu.
Stop!
Dar putem s-o luăm de la început cu un parfum care se găseşte.
Trebuie să plecăm.
- Bună, David. - Bună, Henry.
Condu-ne, dragul meu. Vino!
Pantoful meu!
- Cravata! Eşti fără speranţă! - Ţi-a făcut patul.
Se străduieşte atât de mult!
Vrea să-mi intre în voie. Face o cafea minunată.
Nu-l aud niciodată când vine, apare brusc.
- E doar un copil. - O jucărie.
Un cadou.
De la tine.
David, când plecăm, toate uşile şi ferestrele se închid...
dar dacă vrei...
- M-am parfumat prea tare. - Miros frumos?
Doamne, nu!
Mami?
O să mori?
Cândva, într-o zi, da, o să mor, David.
O să fiu singur.
Nu-ţi face griji.
Cât o să trăieşti?
Mult.
Vreo 50 de ani.
Te iubesc, mami.
Sper să nu mori niciodată.
Niciodată.
Da.
Iubito!
Am întârziat nepermis de mult.
Alo?
Ăsta a fost al lui Martin, fiul meu.
Îl cheamă Teddy. Teddy, el e David.
- Bună, Teddy. - Bună, David.
Teddy e o superjucărie. Ştiu că o să aveţi grijă unul de altul.
Nu sunt o jucărie.
Henry!
- Iartă-mă. - Ce ai făcut acolo?
Îţi spun eu în maşină.
50 de ani e un timp îndelungat?
Nu cred.
David, răspund eu!
- Dă-mi-l mie! - Uite ce ştiu să fac!
Alo!
Da?
D-nă Swinton, am un apel urgent de la soţul dv.
David, trebuie să vorbesc la telefon.
Monica, mă auzi?
- Vreau să aud telefonul. -Ridică telefonul, Monica!
Du-te şi joacă-te cu Teddy.
Ce este, Henry?
Ce?
Când?
Dumnezeule!
David...
s-a întâmplat cel mai minunat lucru din lume!
El e Martin.
E fiul meu.
Martin, nu!
Să facem o întrecere, să vedem la cine vine întâi.
Vino aici, Teddy!
Teddy! Vino aici!
- Cheamă-l şi tu. - Vino, Teddy.
Vino încoace!
- Vino, haide, Teddy. - Vino aici, Teddy.
Hai, Teddy!
Vino, teddy!
Mami!
Te-au chinuit, Teddy?
A fost o superjucărie...
dar acum e bătrân şi prost.
Îl vrei tu?
Da, te rog.
Cred că tu eşti superjucăria acum. Ce ştii să faci?
Poţi să mergi pe tavan sau pe pereţi?
Antigravitaţie, să pluteşti sau să zbori...
Tu poţi?
Nu, pentru că eu sunt adevărat.
Poţi să desfaci asta?
Mai bine nu.
Chestiile astea arată mai bine în piese.
Nu pot.
Ridică-te!
- Te-au făcut mai înalt decât mine. - Cine?
Fabricanţii de jucării. Te-au făcut mai înalt.
De ce nu arăţi aşa?
Cum?
Nu eşti drăguţ ca o păpuşă.
Arăţi ca un copil obişnuit.
Când e ziua ta?
N-am avut niciodată.
Când ai fost construit? Care e ziua construcţiei?
Nu-mi amintesc.
Bine, care e primul lucru de care îţi aminteşti?
O pasăre.
Ce fel de pasăre?
O pasăre cu aripi mari...
şi pene ridicate la coadă.
Poţi s-o desenezi?
Da.
Arată ca un păun. Poţi să spui păun?
Păun.
- Dar pi? - Pi.
Acum spune repede, de 2 ori.
Bine. Apoi le pui pe cele verzi...
Ne citeşti?
Să vedem.
Da.
Lui David o să-i placă.
"Actorul s-a dus în bucătărie...
unde, o oaie întreagă...
se frigea încet, pentru cină.
Când a văzut că focul era mic...
i-a chemat pe Arlechin şi pe Punchinella şi le-a spus...
să i-l aducă pe Pinocchio.
E din lemn bun, uscat, sunt sigur că o să facă un foc bun."
"Pinocchio a lucrat până la miezul nopţii.
Şi, în loc de 8 coşuri, a făcut 16.
Apoi, s-a dus în pat şi a adormit.
În somn, a visat că o vede pe zână, frumoasă şi zâmbitoare...
care-l săruta spunând:
'Viteazule Pinocchio...
pentru inima ta bună, îţi iert toate greşelile trecute.
Fii cuminte pe viitor şi vei fi fericit.'
Apoi visul s-a terminat şi Pinocchio s-a trezit, uimit.
Ce uluit a fost când a văzut...
că nu mai era păpuşă...
ci un băiat adevărat, ca toţi ceilalţi băieţi."
Josephine îşi luase, evident, zi liberă.
Dumnezeule! Mă aşteptam.
- Cum aşa? Se iubeau foarte mult. - Ea era nefericită.
- Nu a spus niciodată. - Da, pentru că...
- E din cauza reducerilor? - Nu ştiu, nu mi-au spus nimic.
- Chiar au probleme cu greutatea? - Şi eu am.
Tu n-ai! E caraghios!
Nu ştiu.
E ceva în legătură cu frumuseţea interioară...
O să te strici.
- E caraghios! - Exact.
- Munca a devenit atât de stupidă. - Ştiu ce vrei să spui.
- Mănâncă? - Nu sunt sigură.
- Nu trebuie să faci asta. - David, ce faci?
- Martin, pune jos furculiţa! - David, încetează!
Martin, îl provoci! Incetează!
- Termină! - Încetaţi amândoi, imediat! Încetaţi!
Termină!
Gata, David!
- E spută între cipuri. - Miroase a usturoi.
I-ar trebui o bomboană de mentă.
- Găseşti motorul? - Nu pune mâna!
- E plin de spanac. - Ai făcut-o de oaie.
Spanacul e pentru iepuri, oameni şi Popeye.
Nu pentru robo-băieţi.
Încearcă acum.
Acum la liniile de jos.
Nu-i nimic, mami. Nu doare.
Dezactivează. Pe stânga sunt toate oprite.
- Monica! - Ssst!
Ăsta nu-i tot. Mai e.
Dacă faci ceva foarte, foarte special pentru mine...
O misiune specială...
o să-i spun lui mami...
că te iubesc.
Şi atunci o să te iubească şi ea.
Ce să fac?
Trebuie să-mi promiţi şi pe urmă îţi spun.
Trebuie să-mi spui şi atunci îşi promit.
Vreau o buclă din părul lui mami.
O s-o împart cu tine. Dacă o ai şi o porţi la tine...
s-ar putea să te iubească şi mai mult.
Ca prinţesa din film.
Când a avut bucla prinţului în medalion...
el a iubit-o.
Putem să i-o cerem.
Nu, trebuie să fie o misiune secretă.
Furişează-te în camera lui mami la miezul nopţii...
şi taie bucla.
Nu pot, Martin. Nu am voie.
Ai promis.
Ai zis: "spune-mi şi pe urmă îţi promit".
Nu-i aşa?
David!
De ce ai făcut asta? De ce?
Vorbeşte! David, spune! De ce ai făcut asta?
O să-l strici!
Henry...
voiam ca mami să mă iubească...
mai mult...
Dumnezeule!
Cred că m-am tăiat la ochi. Cred că-mi curge sânge.
Vino!
E normal să fie geloşi şi să se ia la întrecere.
Martin a venit de o lună. E normal ca fraţii să se ia la întrecere.
Era un joc, a făcut o greşeală. E aproape om.
- Nu părea, când ţinea cuţitul... - Foarfeca.
O armă!
- De ce crezi că voia să-mi facă rău? - Pentru că nu ştim sigur...
Merită ca tu sau Martin sau familia noastră să fie în primejdie?
- Nu-l duci înapoi. - Gândeşte-te.
Dacă a fost făcut ca să iubească, e logic să ştie şi să urască.
Dacă e împins spre extreme, de ce o fi în stare?
La mulţi ani, Martin. Am făcut ăsta pentru tine.
- E fratele tău? - Tehnic, nu.
- E Meca. - Ce-i aia?
Noi suntem organici...
tu eşti mecanic.
Orga, Meca.
Todd, termină!
Nu ştiam că au făcut şi copii. Faci pipi?
- Nu. - Atunci lasă-ne să vedem cu ce nu faci.
Băieţi...
Puneţi mâna.
Pare adevărat.
Ce ciudat!
- Pare adevărat. - Prea adevărat.
Meca-adevărat.
Are SED?
Ce-i aia?
Sistem de evitare a defecţiunilor.
Un sistem de alertă prin durere. Al nostru are.
Asta ca să nu ia cu mâna goală obiecte fierbinţi sau foc.
Uitaţi-vă. Fiţi atenţi!
Nu am să te tai. Nu o să te doară.
Nu o să-ţi tai pielea. Spune când simţi.
- Apără-mă, Martin! - Dă-mi drumul!
- Apără-mă! - Lasă-mă! Mami!
Mami! Mami!
Henry!
Doamne!
Nu respiră!
Respiră! Scuipă! Bravo!
Du-l de la soare!
- David! - Mami!
Trebuie să stăm puţin de vorbă.
Bine.
Dragă mami, Teddy mă ajută să scriu. Vă iubesc pe tine şi pe Teddy.
Dragă mami, te iubesc pe tine şi pe Henry iar soarele străluceşte.
Dragă mami, sunt fiul nostru şi nu-mi place că Teddy nu e adevărat ca
Draga mami, sunt băieţelul tău, la fel Martin, dar Teddy nu e.
Sunt frumoase.
Mulţumesc.
M-am gândit să facem mâine o plimbare cu maşina la ţară.
Doar tu şi cu mine. Ce zici?
- Şi Teddy? - Da, şi Teddy.
Mulţumesc, mami!
Mulţumesc foarte mult.
Mâine o să fie ziua noastră, bine?
Unde mergem?
Într-un loc frumos?
Sunt lacrimi de fericire?
Ce avem diseară la cină?
- Tu nu mănânci. - Nu.
Dar îmi place să stau la masă.
David, ascultă!
Ascultă-mă!
David! David, ascultă!
Nu ai să înţelegi de ce...
dar trebuie să te părăsesc aici.
E un joc?
Nu.
Când te întorci după mine?
Nu mă întorc. Ai să stai aici singur.
Singur?
Cu Teddy.
Nu!
Nu, nu, nu! Mami, te rog!
- Te rog, mami! - Or să te distrugă, David.
Iartă-mă că m-am stricat, că ţi-am tăiat părul.
Îmi pare rău că v-am făcut rău ţie şi lui Martin.
Trebuie să plec.
Încetează!
- Trebuie să plec. - Mami!
Dacă devin băiat adevărat, ca Pinocchio, pot să vin acasă?
- E o poveste. - Dar s-a întâmplat!
Poveştile nu-s adevărate. Tu nu eşti adevărat!
Ia ăştia.
Nu arăta nimănui câţi ai.
Nu te duce încolo. Du-te oriunde, numai încolo nu, ca să nu te prindă.
Să nu te prindă.
Nu te apropia de bâlciuri şi de locurile unde sunt mulţi oameni.
Ocoleşte oamenii. Numai cu cei ca tine, numai cu Meca eşti în siguranţă.
De ce vrei să mă părăseşti?
Îmi pare rău că nu sunt adevărat. Dacă mă laşi, o să fiu foarte adevărat.
Dă-mi drumul, David.
Dă-mi drumul!
Îmi pare rău că nu ţi-am spus nimic despre lume.
Mi-e frică.
De mine?
Că o să-ţi fac rău?
Da.
Cred...
că te temi să te eliberezi.
Cred că te temi de fericire.
Şi asta începe să mă excite.
Te temi să vezi stele...
Patricia?
Pot să-ţi arăt cum să ajungi la ele.
Mă tem de ce ai acolo.
Pot să văd întâi cum arată?
E prima dată...
când eşti cu cineva ca mine?
N-am mai fost cu un Meca.
Nici eu!
Mă tem că o să mă doară.
Patricia...
după ce ai avut un iubit-robot...
nu ai să mai vrei niciodată un iubit uman.
Astea sunt provocate de pasiune?
Auzi muzica?
Eşti...
o zeiţă...
Patricia.
Mă stârneşti.
Dar meriţi ceva mult mai bun în viaţă.
Meriţi pe cineva...
ca mine...
- Joe, salutare! - Jane, la mai mare! .
Pune un "Nu deranjaţi!" la camera 102, te rog.
Sigur.
Aici erai!
Joe!
După ce termini aici, arată licenţa de funcţionare.
Bâlciul este în Barn Creek şi sunt vânaţi roboţii fără licenţă.
- Bine că am dat peste tine. Mulţumesc. - Pentru puţin.
Să n-o las pe doamna să aştepte.
D-ră Bevins...
Sunt Joe...
la dispoziţia dv.
Am numărat secundele de când ne-am întâlnit ultima oară.
Ai plâns, Samantha?
Am găsit o lacrimă.
Joe, salutare!
Câte secunde sunt...
de când ai fost împreună cu ea?
255. 133.
Adio, Sam. Şi nu uita:
tu m-ai ucis întâi.
Am încurcat-o rău.
Dacă sunt un băiat adevărat...
pot să mă întorc acasă.
Şi atunci o să mă iubească.
Cum?
Zâna Albastră l-a prefăcut pe Pinocchio într-un băiat adevărat.
Ea poate să mă facă adevărat.
Trebuie s-o găsesc ca să devin adevărat.
Trebuie să fie cineva în lume care să ştie unde stă ea.
Răsare luna!
E bâlciul. Ne distrug pe scenă. Am fost acolo.
Ce facem?
Fugim.
Orice vechitură!
Alungaţi roboţii!
Scăpaţi de tot ce-i artificial.
Veniţi, lăsaţi câţiva Meca să scape.
E vreun robot vechi, fără licenţă acolo?
Vezi?
Ar putea fi un om.
Nu, e prea rece. Nu are dată de expirare, nici identificare.
- Ce-i cu-n model nou şi neînregistrat? - E un Meca-iubit nou.
Ce uşurare, după atâta fier vechi! Sigur nu e un om?
Să nu se repete incidentul de la Trenton.
E un Meca rătăcit.
Să-l prindem! Vânătorii să-i prindă pe ceilalţi.
Căutaţi peste tot!
Cum te cheamă?
Numele meu e David.
Bună, David. Câţi ani ai?
Nu ştiu.
Ai nevoie de cineva care să aibă grijă de tine?
Vrei o doică? Am referinţe bune.
Ştii unde e Zâna Albastră?
Dă drumul la undiţă. Menţine poziţia.
Deschide cuşca de jos.
Nu te teme, David.
O să cad, David.
Bună!
Cine a pierdut ăsta?
E câinele tău?
Du-l la obiecte pierdute.
Alan, la obiecte pierdute!
- Îl cunoşti pe David? - De unde se opreşte?
Unde e David?
Mă ajuţi să-l găsesc pe David?
Trebuie să-l găsesc pe David.
Mă duci la David?
OBIECTE PIERDUTE
Poţi să mă trimiţi în elice?
Nu e nevoie. M-am răzgândit.
Porniţi motoarele, domnilor!
10!
9!
8!
7...
6...
5...
4...
3...
2...
1!
Dar noi?
Suntem vii...
şi asta e o sărbătoare a vieţii!
Facem asta...
pentru un viitor cu adevărat uman!
- Cum te cheamă? - Bună, Teddy!
Bună, David!
Ia-l!
- Să pornească motocicliştii! - Dă-le semnalul.
- Tată! - Amanda, du-te înăuntru, e prea mult fum.
E un băit în cuşcă!
- Ce ai zis? - E un băiat în cuşcă.
- Un băiat? - Unul adevărat! E în cuşcă!
- În cuşcă? - În locul ăla închis!
Ai o cameră lângă cuşcă?
Pune-o pe V-T-1. Să văd despre ce vorbeşte.
Amanda zice că a văzut un băiat acolo.
- De unde ştii? - Mi-a spus ursul.
Eu i-am spus.
Vrei să-mi închizi senzorii de durere?
De ce se întâmplă asta?
Istoria se repetă.
Ritualul sângelui şi al electricităţii.
Când au prilejul, ne prind...
şi ne distrug ca să-şi poată menţine superioritatea numerică.
E rândul meu, se pare? Adio!
Apără-mă, apără-mă!
Paza!
Aveţi vreo reclamaţie despre un copil dispărut?
Mulţumesc.
Trebuie să intrăm acolo. Băiete!
Cum te cheamă?
Nu muşc!
Vino aici, să te văd.
Nu-ţi fac nimic, vreau să te văd.
- Eşti un robot! - Sunt un băiat!
E o jucărie?
Numele meu e David.
Imposibil.
Funcţionez încă. Pot să lucrez pe întuneric, dar mi s-a spart lampa.
Lampa mea nu o să funcţioneze. Am lovit-o de o bârnă.
La revedere, David.
Nu se fabrică copii. Nimeni nu face. La ce bun?
O fi o comandă de la vreo bogătaşă care se teme să aibă copii.
Eu sunt pe comandă.
Acum 75 de ani, am fost "Robotul Anului"!
E o lucrare excelentă.
A fost făcut cu multă dragoste. David?
Eşti unic, ştii asta?
- Cine te-a făcut? - Mami a mea m-a făcut.
E unul din ăia făcuţi să aspire la condiţia umană.
Care e numele fabricantului? Robiville...
- Simulit CC, Cybertronics, Sidekicks... - Monica e mami a mea.
Pot să-ţi vorbesc puţin?
Vrei să nu-l bagi în spectacol?
Nu se aruncă la gunoi ceva atât de original.
Originalitatea fără scop n-are valoare.
Dacă vrei bani, uite! Complimentele mele.
- Ce faci cu el? - Îl duc unde îi e locul.
În spectacol.
Mare noroc am avut să dau de tine.
- Dă-i drumul! - Nu pot.
- Nu-mi da drumul! Apără-mă! - Cum vrei.
Johnson! Johnson!
Johnson!
Doamnelor şi domnilor...
băieţi şi fete, copii de toate vârstele.
Ce or să mai născocească?
Priviţi!
Un roboţel, o jucărie, o păpuşă vie!
Sigur, toţi ştim de ce l-au făcut.
Ca să ne fure inimile. Să-i înlocuiască pe copiii noştri.
E ultima dintr-o serie de insulte aduse demnităţii umane...
în marele lor plan de a elimina copiii lui Dumnezeu.
Iată ultima generaţie de copii...
desemnată acestui scop.
Nu vă lăsaţi înşelaţi...
de perfecţiunea acestei creaţii.
Fără îndoială, a fost făcută cu talent.
Dar, la prima lovitură, veţi vedea marea minciună...
prăbuşindu-se sub ochii voştri.
Nu mă ardeţi! Nu mă ardeţi! Nu sunt Pinocchio.
Nu vreau să mor! Sunt David!
Meca nu se roagă pentru vieţile lor. Cine e? Arată ca un băiat!
E făcut aşa ca să ne dezarmeze.
Acum încearcă să ne imite şi emoţiile.
Orice ar face acest simulator, nu uitaţi...
noi distrugem ce e artificial!
Cel care nu are simulator...
să arunce primul piatra.
E un copil!
Eşti un monstru.
Luaţi-l de acolo până nu distrug totul.
ÎN AMINTIREA DRAGĂ A LUI DAVID
- L-am găsit. - Unde?
- La un bâlci lângă Haddonfield. - E în viaţă?
Da. Şi întreg.
Văd luna.
- E adevărată? - Nu ştiu, David.
Vine?
Încă nu-mi dau seama.
Să nu o luăm pe aici.
- Unde mergem? - Acum pe aici.
Ai probleme? Ai fugit de la cineva?
- Mami mi-a spus să fug. - De ce?
- Henry nu mă plăcea. - De ce?
- Martin a venit acasă. - Cine e?
Martin e băiatul adevărat al lui mami şi Henry.
După ce o găsesc pe Zâna Albastră, mă duc acasă.
Zâna o să mă prefacă într-un băiat adevărat, ca să mă iubească mami.
Zâna Albastră e Meca, Orga, bărbat, femeie?
Femeie.
Femeie?
Cunosc bine femeile.
Uneori, mă cer spunându-mi numele.
Ştiu totul despre femei. Aproape tot ce se poate şti.
Nu sunt două la fel. Şi după ce m-au cunoscut...
nici una nu mai e la fel. Şi ştiu unde sunt cele mai multe.
- Unde? - În Oraşul Roşu.
Peste Delaware. Departe.
Avem nevoie de ajutor ca să ajungem acolo.
Şi nu e ceva lipsit de primejdii.
Trebuie să călătorim.
Spre lună.
Şi sunt multe femei în Oraşul Roşu?
- Câte stele noaptea. - Cum găsim doar una?
Îl întrebăm pe dr Ştie-Tot.
El ştie tot.
Ce nume are această femeie?
Doar Zâna Albastră.
Zâna Albastră.
În lumea Orga, albastrul e culoarea melancoliei.
Dar serviciile pe care le fac eu roşesc obrazul oricui.
O să schimb culoarea zânei pentru tine. O să ţipe:
"Da, Dumnezeule! Da, Dumnezeule!"
O să te facă adevărat pentru că o s-o fac femeie adevărată...
pentru că m-ai luat de mână şi mi-ai salvat creierul...
iar clientele mele pot să mă ceară spunându-mi numele.
"Gigolo Joe, salutare!"
De ce faci asta?
Aşa fac eu.
Acum urmează-mă şi nu rămâne în urmă. Toate drumurile duc la Oraşul Roşu.
Nu aşa zic ei?
Fete de vârsta voastră.
Suntem plăcerile nevinovate ale oamenilor singuri.
Nu rămânem gravide, nu trebuie să cinăm cu părinţii.
Lucrăm sub voi, peste voi şi pentru voi.
Oamenii ne-au făcut mai buni decât au fost ei vreodată în ceea ce facem.
Dacă ne duceţi în Oraşul Roşu, asta...
şi mult, mult mai mult...
vor fi ale voastre.
Urcaţi!
Spuneţi "a".
Uite Kitty Kitty.
Acolo ţinea agenţia probele mele.
Tails. Foarte pretenţios. Aştept să fiu cerut şi aici.
Numai păsări de noapte. Roboţi clasa Sierra.
Nici nu ştiu engleza. Toţi sunt făcuţi în Suedia.
Uite-o pe Mildred. Trebuie să-ţi arăt cum e înăuntru.
Tu eşti ea?
E Sf Fecioară a inimii preacurate.
Cei care ne-au făcut îi caută pe cei care i-au făcut.
Îşi împreună mâinile, se uită la picioare, cântă...
şi la ieşire mă găsesc pe mine.
Aici am făcut multe afaceri.
Dar unde e Zâna, Joe?
Asta o să aflăm de la dr Ştie-Tot.
Acolo se duc toţi cei care vor să ştie.
Aici e bunul doctor.
Minţi flămânde! Bun venit la dr Ştie-Tot...
unde hrana pentru minte e servită 24 de ore pe zi...
în 40.000 de locuri diferite.
Întrebaţi-l pe dr Ştie-Tot. Eu ştiu tot.
Unde o găsesc pe Zâna Albastră?
Întrebi, plăteşti. 2 pentru 5 şi ai una gratis.
Adică 2 întrebări costă 5 dolari noi, a treia întrebare e gratis.
În ziua de zi nimic nu costă mai mult decât informaţia.
- Asta e tot. - 10 dolari noi ajung...
pentru 7 întrebări.
Ajung.
E un operator dibaci.
O să ne forţeze. Dar trebuie să încercăm.
Salutări! Text informativ sau de ficţiune...
până la nivel de doctorat.
Stiluri de la basm la text religios. Cine e cine, unde e...
sau simple fapte.
- Simple fapte? - Mulţumesc pentru prima întrebare.
Termenul cere un răspuns la fel...
Nu asta e întrebarea!
Ai grijă şi nu ridica vocea la sfârşitul propoziţiei.
- Simplu fapt. - Mai ai 6 întrebări.
Unde e Zâna Albastră?
În grădină. Vascostylis Blue Fairy.
Înfloreşte de 2 ori pe an. Inflorescenţă cu flori albastre.
E un hibrid. Mai ai 5 întrebări.
Cine e Zâna Albastră?
Eşti trist, singur, cauţi un prieten?
Serviciul de însoţitori Zâna Albastră îţi va găsi o pereche.
Mai ai 4 întrebări.
Joe!
Încearcă "poveste".
Altă categorie.
Povestea zânei.
Nu! Poveste cu zâne!
No! Poveste cu zâne.
Ce este Zâna Albastră?
"Pinocchio", de Carlo Collodi.
"La acest semn, s-a auzit un fâlfâit de aripi...
şi un şoim mare a zburat pe pervaz.
'Ce porunceşti, frumoasă zână?'"
Ea e!
"Căci copila cu păr albastru...
nu era alta decât buna zână...
care trăia în această pădure de peste o mie..."
Ea e!
O imagine! Dar ne apropiem.
Dar dacă o poveste este adevărată, nu este un fapt?
Un simplu fapt?
De ajuns!
Altă categorie.
Combină...
fapt cu...
poveste.
Acum...
întreabă-l din nou.
Cum...
poate Zâna Albastră...
să prefacă...
un robot...
într-un băieţel adevărat?
Vino, copilule uman, spre ape şi sălbăticie
Cu o zână mână-n mână
Căci lumea e mai plină de lacrimi decât poţi tu pricepe.
Căutarea ta va fi plină de primejdii, dar răsplata e fără preţ.
În cartea "Cum să devină un robot om"...
prof Allen Hobby scrie despre puterea care transformă Meca în Orga.
Îmi spui cum s-o găsesc?
E foarte posibil.
Zâna noastră Albastră există într-un singur loc şi într-unul singur.
La capătul pământului, acolo unde plâng leii.
Acolo se nasc visele.
Mulţi Meca s-au dus la capătul pământului şi nu s-au mai întors.
Capătul pământului se numeşte Man-hattan.
De aceea trebuie să mergem acolo.
Stai!
Dacă Zâna nu există?
Dacă Zâna e fermecată? Supranaturalul e reţeaua care uneşte universul.
Numai Orga cred ce nu poate fi văzut sau măsurat. Asta ne desparte.
Sau dacă Zâna e un parazit electronic...
care bântuie inteligenţele artificiale?
Oamenii ne urăsc, ştii? Nimic nu o să-i oprească.
Mami nu mă urăşte!
Pentru că sunt special şi unic!
Pentru că nu a mai existat cineva ca mine.
Când o să fiu adevărat...
mami o să-mi citească, o să-mi cânte...
şi o să mă asculte ce-i spun...
şi o să-mi spună în fiecare zi că mă iubeşte.
Îi place ceea ce faci tu pentru ea,
aşa cum clientelor mele le place ce fac pentru ele.
Dar nu te iubeşte, David. Nu poate.
Nu eşti din carne şi sânge. Nu eşti un câine, o pisică ori un canar.
Ai fost conceput şi construit cu un scop, ca noi toţi.
Şi eşti singur pentru că s-au săturat de tine...
sau te-au înlocuit cu un model mai nou...
ori nu le-a plăcut ceva ce ai zis.
Ne-au făcut prea inteligenţi, prea iuţi, prea numeroşi.
Suferim pentru greşelile lor, pentru că, la sfârşit...
doar noi o să rămânem
De aceea ne urăsc. Şi de aceea trebuie să rămâi aici.
Cu mine.
La revedere, Joe.
Ai dat de dracu'!
David, nu e o jucărie.
-Destinaţia? - Man-hattan.
Zonă interzisă roboţilor.
- Man-hattan. -Aţi ajuns.
Oraşul pierdut în mare de la capătul pământului.
Unde plâng leii.
Întoarce-te, Joe.
Nu renunţăm încă, David.
Întoarce-te. Întoarce-te!
Prof Hobby!
Vino, copilule uman, spre ape şi sălbăticie
Cu o zână mână-n mână
Căci lumea e mai plină de lacrimi decât poţi tu pricepe.
Prof Hobby?
Hello?
Hello!
Aici e locul unde te prefac în om?
Aici e locul unde te pun să citeşti.
Eşti adevărat?
Aşa cred.
Eşti eu?
- Sunt David. - Nu!
Ba da, sunt. Sunt David.
Şi eu sunt.
Bună, David.
Ştii să citeşti?
Stai jos, ca să citim împreună?
Să fim prieteni.
Nu poţi s-o ai!
Nu te aud.
E a mea. Şi eu sunt singurul.
Eu sunt David! Eu sunt David!
Sunt special, unic. Sunt David.
Da, tu eşti David.
Prof Hobby.
Da, David, te aşteptam.
Dr. Ştie-Tot mi-a spus că o să fii aici. Şi Zâna Albastră e aici?
Am auzit prima oară de Zâna ta Albastră de la Monica.
Ce credeai că poate să facă zâna pentru tine?
Să mă facă adevărat.
Dar eşti adevărat.
Eu te-am făcut, ceea ce înseamnă că eu sunt Zâna ta Albastră.
Nu eşti. Dr Ştie-Tot mi-a spus că ea e aici, în oraşul pierdut.
Asta trebuia să ştie doctorul ca să te îndrepte acasă, spre noi.
E singura dată când am intervenit.
A fost singurul ajutor pe care i l-am dat...
ca să te ajute...
ca să găseşti calea spre casă, spre noi.
Până la tine, roboţii nu visau...
nu aveau dorinţe, decât dacă li se spunea.
David! Ai idee ce succes reprezinţi?
Ai găsit o poveste şi, inspirat de dragoste, alimentat de dorinţă...
ai încercat s-o transformi în realitate...
şi asta neînvăţat de nimeni! Ţi-am şi pierdut urma un timp.
Când te-am regăsit, nu ţi-am spus nimic.
Unde te-ar fi dus raţionamentul tău?
La concluzia că zâna...
e parte din marele defect uman de a dori ce nu există.
Sau la cel mai mare dar al omenirii...
abilitatea de a ne împlini visele.
Iar asta e ceva ce nici o maşină nu a făcut până la tine.
Am crezut că sunt unic.
Fiul meu a fost unic.
Tu eşti primul dintr-un şir.
Creierul meu nu mai rezistă.
Vrei să-ţi cunoşti adevăraţii părinţi?
Echipa abia aşteaptă să te cunoască.
Aşteaptă aici. O să-i convoc.
Vrem să ne povesteşti aventurile tale.
Vrem să-ţi mulţumim...
şi să-ţi spunem ce mai urmează.
În sfârşit-singura ta dragoste
Mami!
L-am văzut, Joe, l-am văzut!
Locul unde stă zâna. E chiar acolo!
- Da? - Mă aşteaptă. Trebuie să mergem!
Dacă o să fii adevărat, povesteşte femeilor despre mine, când o să creşti.
- La revedere, Joe. - La revedere, David.
Submersie
Sunt.
Am fost.
David, ai grijă!
A fost odată...
- Zâna Albastră e teafără. - Ce s-a întâmplat?
- Nu ştiu. - Suntem într-o cuşcă.
Zână Albastră!
Te rog!
Te rog, prefă-mă într-un băiat adevărat.
Te rog.
Zână Albastră...
Te rog!
Te rog...
Fă-mă adevărat!
Zână Albastră! Te rog...
Fă-mă adevărat.
Te rog, fă-mă adevărat.
Te rog, Zână!
Fă-mă băiat adevărat.
Te rog...
Şi David a continuat s-o roage pe zâna din faţa lui...
care zâmbea uşor, veşnic...
care-l întâmpina veşnic...
Luminile s-au micşorat şi au murit...
dar David tot o mai zărea, ziua...
Şi tot i se mai adresa, sperând.
S-a rugat de ea până când anemonele de mare s-au trecut şi au murit.
Oceanul a îngheţat...
şi gheaţa a cuprins amfibicopterul şi pe zână...
întemniţându-i împreună, el zărind-o mereu...
o fantomă albastră în gheaţă.
Mereu acolo.
Zâmbind mereu.
Aşteptându-l mereu.
Până la urmă, nu s-a mai mişcat...
dar ochii lui au rămas deschişi...
privind veşnic înainte prin întunecimea fiecărei nopţi.
Şi în ziua următoare...
Astfel, au trecut 2000 de ani.
Maşina a fost prinsă sub dărâmături înaintea îngheţului.
De aceea, roboţii sunt originali. Au cunoscut oameni vii.
Teddy, suntem acasă.
Mami!
Am venit acasă!
Unde eşti?
David!
Pe mine mă căutai, nu-i aşa, David?
Toată viaţa!
Şi după atâta vreme, ce vrei să-mi ceri?
- Am o dorinţă. - Ce dorinţă?
Prefă-mă într-un băiat adevărat.
Aşa mami o să mă iubească şi o să mă lase să stau cu ea.
David, o să fac tot ce este posibil...
dar nu pot să te prefac în băiat adevărat.
Unde sunt?
Arată ca şi casa mea, dar e altfel.
Da, e altfel. Dar e de asemenea casa ta.
Ţi-am citit gândurile şi totul e acolo.
Nimic din ce-ţi aminteşti nu e prea neînsemnat pentru noi.
Vrem mult să fii fericit.
Eşti foarte important pentru noi, David.
Eşti unic în lume.
Mami o să vină în curând acasă?
E la cumpărături cu Martin?
David, ea nu o să vină niciodată acasă...
pentru că au trecut 2000 de ani...
iar ea nu mai trăieşte.
Dragă David, dacă te simţi singur...
putem să readucem alţi oameni din trecutul tău.
Dacă puteţi să aduceţi alţi oameni...
pe ea de ce nu puteţi s-o aduceţi?
Îi putem readuce doar pe cei ale căror cadavre le-am găsit în gheaţă.
Avem nevoie de mostre ale persoanei...
oase, sau o unghie de exemplu.
David!
Da, Teddy.
Îţi aminteşti când ai tăiat puţin din părul lui mami?
Henry m-a zgâlţâit.
Şi ai scăpat părul pe jos.
Ştiu.
Acum poţi s-o aduci înapoi...
nu-i aşa?
Fă ce-ţi cere.
Dragă David, dorinţa ta e ordin pentru mine.
Joe, salutare!
Adesea, am simţit că-i invidiez pe oameni...
pentru ceea ce numeau suflet.
Oamenii au dat mii de explicaţii înţelesului vieţii...
în artă, poezie, formule matematice.
Fiinţele umane sunt cheia înţelesului vieţii, cu siguranţă.
Dar nu mai existau oameni.
De aceea am realizat un proiect...
care făcea posibilă recrearea trupului unei persoane moarte...
pornind de la ADN-ul dintr-un fragment de os sau piele mumificată.
Ne-am întrebat şi dacă n-ar fi posibil...
să restaurăm memoria împreună cu trupul recreat.
Ştii ce am aflat?
Că însuşi sistemul spaţiu-timp...
părea să stocheze informaţii...
despre tot ce s-a întâmplat vreodată în trecut.
Dar experienţa nu a reuşit.
Cei reînviaţi trăiau o singură zi din noua lor viaţă.
Când adormeau în noaptea primei lor zi...
mureau din nou.
De cum deveneau inconştienţi, însăşi existenţa lor...
se pierdea în întuneric.
Înţelegi, ecuaţiile au arătat că...
după ce o cale spaţiu-timp a fost folosită...
nu mai poate fi folosită iar.
Dacă o aducem înapoi pe mama ta...
o aducem doar pentru o zi...
apoi nu o s-o mai poţi revedea niciodată.
Poate...
Poate că ea o să fie altfel.
Poate că o să rămână.
Ştiam că o să fie greu să înţelegi.
Ai fost creat să fii atât de tânăr.
Poate că ziua aceea o să fie ca timpul petrecut în amfibicopter.
Poate o să dureze veşnic.
David, tu eşti cea mai rezistentă reminiscenţă amintire...
a rasei umane.
Cea mai durabilă dovadă a geniului lor.
Nu vrem decât să fii fericit.
David...
ai avut atât de puţină fericire.
Dacă vreţi să fiu fericit...
ştiţi ce trebuie să faceţi.
Ascultă...
Auzi?
A venit o nouă zi.
Du-te la ea, David.
În clipa asta se trezeşte.
Te-am găsit!
Cred că am aţipit.
- Cât... - Vrei o cafea?
Aşa cum îţi place ţie?
Da, aş vrea o cafea.
O să mă trezească.
Nu uiţi niciodată cum se face, nu-i aşa?
Nu.
Nu uit niciodată.
Sunt puţin năucă.
Ce zi este?
Este... azi!
Pe măsură ce ziua trecea, David se gândea că e cea mai fericită din viaţa lui.
Toate problemele păreau să fi dispărut din mintea mamei lui.
Nu exista Henry, nu exista Martin.
Nu exista nici o grijă. Numai David.
Fusese prevenit să nu-i explice nimic...
ca să nu se sperie şi să strice tot.
Dar ziua îi aparţinea numai lui...
şi nu a crezut că face rău desenând lucruri despre care ea nu ştia.
David nu-şi aniversase niciodată ziua, pentru că nu se născuse.
Au făcut un tort şi au aprins lumânărele.
- Pune-ţi o dorinţă. - Mi s-a şi împlinit.
Ferestrele începuseră să se întunece.
David a tras draperiile fără să i se ceară.
Ar trebui să te pun eu în pat.
Ce ciudat!
Fascinant.
Abia îmi ţin ochii deschişi.
Nu ştiu ce-i cu mine.
A fost o zi aşa frumoasă!
Te iubesc, David.
Te iubesc.
Întotdeauna te-am iubit.
Aceasta era clipa eternă pe care o aşteptase.
Şi clipa a trecut, căci Monica adormise.
Era mai mult decât adormită.
Nu avea să se mai scoale niciodată.
Aşa că David s-a culcat şi el.
Şi, pentru prima dată în viaţa lui...
s-a dus în locul acela...
unde se nasc visele.
Adaptarea: SDI Media Group
Extras cu SubRip 1.14 şi Verificat de CdinT Cristi_Polacsek@SoftHome.net