Cândva în viitorul apropiat...
Căile ferate au reapărut ca fiind singurul mijloc de transport accesibil.
Preţurile excesive la energie au redus automobilele şi circulaţia aeriană...
Cine este John Galt?
Cine este Galt?
www.subtitrări-noi.ro
Traducerea:CAMY / redemer0 Subtitrări-Noi Team
Cu 9 luni mai devreme
"Un dispozitiv care atrage electricitatea statică din atmosferă
şi o transformă în energie utilizabilă,
adunând energie nelimitată fără folosirea combustibililor fosili."
N-am mai avea nevoie de energie centralizată.
Criza energetică s-ar putea termina într-un an. Poate şi mai puţin.
Imaginaţi-vă, dră Taggart!
Asta fac, în fiecare zi.
Ia aia.
Spuneţi că dv. şi Henry Rearden l-aţi găsit într-o fabrică abandonată?
Da. În laboratorul celor de la Compania TCM.
- Cine deţine brevetul? - N-a fost depus niciun nume.
Aţi putea s-o faceţi dv.
Nu vreau să-mi asum creditele pentru ceva ce n-am creat.
Vreau doar să funcţioneze.
Sunteţi o persoană neobişnuită pentru zilele noastre.
Se pare că lipseşte un element.
Un convertor, un transformator... Nu sunt sigur.
Ar putea exista doar în mintea inventatorului. Dacă l-aţi găsi...
Dar nu l-aţi găsit, altfel nu m-aţi fi sunat.
Vă cunosc dezgustul pentru munca mea la Institutul de Ştiinţe.
Fără dovezi, aţi declarat metalul Rearden nesigur,
doar ca să mă împiedecaţi să construiesc linia John Galt.
Dar aţi construit-o oricum.
Magnific.
M-am înşelat, acum ştiu.
- Presiunea politică a fost imensă. - Doctore Stadler,
ştiţi pe cineva care ar fi putut construi acest dispozitiv?
Un savant, un inginer... Poate în urmă cu 10 ani?
Cineva atât de genial mi-ar fi atras atenţia.
Ştiţi pe cineva, pe oricine care ar putea face dispozitivul?
Găsirea unei minţi luminate a fost din ce în ce mai dificilă
din momentul dispariţiilor.
Am pierdut mulţi oameni dintre cei mai buni şi inteligenţi.
Aş putea lua dispozitivul la Institutul de Ştiinţe.
Mai sunt câteva resurse...
Sigur că nu.
Ar fi cel mai rău lucru.
Dră Taggart, m-aş oferi să încerc eu
dar nu eu sunt persoana de care aveţi nevoie.
Sunteţi sigur?
N-am dispărut.
Schiţele mele, vă rog.
Domnişoară Taggart.
Cu Quentin Daniels, vă rog.
Da, Quentin...
- Dagny! - Eddie.
Traseul 93 este oficial în deficit.
Vom amortiza pierderile la nivelul întregului sistem.
Am făcut asta, dar adevărul este că...
Avem nevoie de linia Colorado.
A fost întotdeauna nucleul căilor ferate.
În timp ce Legea Repartizării Juste dictează companiilor furnizarea bunurilor
către toţi clienţii, afacerile continuă să-şi închidă porţile din cauza deficitului
de materii prime.
Împuternicitul Guvernului, Wesley Mouch insistă că este un regres temporar.
În altă ordine de idei, este previzibil...
Unde sunt, Eddie?
- Cine? - Oricine poate face ceva.
Stau chiar lângă ea.
Ellis Wyatt a fost cel mai dedicat muncii sale din câţi cunosc.
Omul şi-a dat seama cum să scoată petrol din piatră,
şi pleacă pur şi simplu?
Nu înainte de a-şi da foc la domeniu şi depozite.
A fost un mesaj. O lecţie.
Ştii de ce arde încă?
Pentru că orice geniu care-l mai aveam, a dispărut.
Parcă un distrugător i-a măturat pe toţi cei
care puteau să ne scoată din mizeria asta.
Cine este John Galt?
Nu-mi place prea mult fraza asta.
...eforturile de stingere a incendiului provocat de o torţă
din Colorado Rockies.
Ellis Wyatt încă dispărut,
practic a dat o palmă peste faţa
Guvernului şi Legii Repartizării postând un marcaj
la baza torţei în care spune:
"Îl las aşa cum l-am găsit. Luaţi-l. Este al vostru."
Prin aplicarea Legii Repartizării Juste, prosperitatea şi egalitatea
va ajunge în sfârşit în fiecare ungher al ţării.
De acum, lăcomia unor oameni de afaceri înstăriţi
nu va mai afecta nevoile publicului larg.
Arată-mi linia 93.
Da, dră Taggart.
Cine este John Galt?
Mitchum, dacă nu poţi răspunde la întrebare, nu mai întreba.
Scuze, dră Taggart. Când aţi înfiinţat linia John Galt
am presupus că vă place această expresie.
- Linia 93, Dave. - Da, da.
Linia 93...Transport mărfuri. Cu capăt în Hammondsville, Colorado.
Curse de trei ori pe săptămână, apoi de două ori, acum de două ori pe lună.
Încărcătura?
Am redus la jumătate dozatoarele de cărbune
dar încă mai trebuie să uşurăm cu 50 la sută.
Dar nu este vina mea.
De la dispariţia lui Ellis Wyatt.
Stockton Coal a luat câteva tone o perioadă.
- Dar am pierdut contractul. - Şi nu-l vom recupera.
N-am mai auzit nimic de Andrew Stockton de câteva săptămâni.
Guvernul a preluat combinatul sub Legea Repartizării Juste
şi n-a produs absolut nimic. Fără cărbune nu avem contract.
Fără contract nu avem materie. N-avem materie, n-avem linie ferată.
Căile ferate nu funcţionează caritabil, Eddie.
Închide linia 93.
Ai auzit ce-a spus.
Henry Rearden este un erou.
Este un inovator. A creat slujbe.
Este metal ieftin şi bun. Este mult mai creativ.
Este capitalism sută la sută.
Cu Legea Repartizării Juste, Guvernul se va mări
iar rezultatul va fi un eşec. Rezultatul
- va fi lipsa de concurenţă. - Nu, dar voi doriţi mai mulţi oameni
pe piaţă. Mai ales dacă vă uitaţi la preţul combustibilului,
dacă vă uitaţi la preţul produselor de astăzi din America,
veţi înţelege. Vreţi ca oamenii care muncesc din greu...
Nu este o piaţă liberă şi nici una corectă.
Individul acesta este singur... Nu are deloc concurenţă, aşa este?
A creat un metal care este mai dur, mai uşor, mai ieftin...
Combinatul Rearden Philadelphia, Pennsylvania
Alte comenzi noi.
- South Texas Freespan, 24 tone... - Podul cu schele.
Acela. Griffin Derrick, Louisiana, 19 tone.
Braţe de macarale. Pune-le în dosar după dată, bine?
Danagger Coal, Pennsylvania, Vrea să mărească comenzile,
dar potrivit Legii Repartizării Juste, lor nu le mai putem vinde.
Discut eu cu Ken Danagger.
Şi comanda de la Institutul de Ştiinţe?
Pune-o ultima.
Dar Legea Repartizării Juste dă guvernului prioritate.
Le vom prelucra în ordinea primirii.
- Ce poate fi mai just decât atât? - Am înţeles, dle Rearden.
Încă ceva... Leonard Small
de la Institutul de Ştiinţe vă aşteaptă în sala de consiliu.
Am înţeles.
- Hank Rearden. - Eu sunt.
A trebuit să închid linia 93.
Străbunicul meu a pus primul piron în acea cale ferată.
Aşa cum am făcut şi noi cu linia John Galt.
- Îmi pare rău, Dagny. - Nu era profitabilă.
Dar era copilul lui.
Nostalgia este scumpă în zilele noastre.
Ţii minte hanul de la Cold Spring Harbor?
Desigur.
Am o şedinţă mâine în oraş.
Putem merge, să mai iei o pauză. Ai nevoie.
- Amândoi avem nevoie. - Ne vedem mâine.
Dle Rearden... Dl Small.
Dle Rearden, sunt onorat să vă cunosc.
N-ai şi tu o casă?
- Domnule? - Te-ai cazat în sala mea de consiliu
fără chirie.
Vă rog să înţelegeţi că aceasta este slujba mea.
Este slujba pe care ai ales-o.
N-am mai întâlnit un "jefuitor" cu asemenea dârzenie şi rezistenţă.
- Nu sunt un jefuitor. - Nu?
N-ai venit să-mi iei ceva ce n-ai produs singur?
Nu puteţi respinge comanda guvernului pentru materiale.
- De ce, mă rog? - Este un proiect de nevoi esenţiale.
Esenţiale pentru cine?
Este...foarte important. Pentru Institutul de Ştiinţe.
Institutul de Ştiinţe a declarat inapt metalul Rearden.
Au făcut-o foarte public. Aproape mi-au ruinat compania.
Spune-mi de ce ISS are nevoie de 10.000 tone din
"metalul meu periculos şi inferior"?
Aţi înfiinţat linia John Galt, o linie de 100 mile
care le-a demonstrat că s-au înşelat.
Tot n-ai răspuns la întrebare. De ce? Pentru ce anume?
Fiţi sigur, dle Rearden, ce este în interes public.
Sunt sigur de asta: Spune-le că nu voi vinde metalul Rearden
Institutului de Ştiinţe, niciodată, pentru nicio sumă
- şi pentru niciun motiv. - Dle Rearden,
Nimeni n-a refuzat vreodată furnizarea de materie primă pentru guvern.
Este împotriva Legii Repartizării Juste. Trebuie să vindeţi lor.
Am să-ţi spun mai simplu.
Spune-le că nu voi accepta plata.
Sunt bineveniţi să vină aici cu camioane
şi cu arme şi să profite de cât metal au nevoie.
- Asta ar însemna jaf. - La naiba, fiule.
Eşti mai inteligent decât pari.
Într-una din zile va trebui să decizi de care parte eşti.
Domnule Rearden, vremurile sunt altele.
Toţi trebuie să fim flexibili.
Nu putem fi legaţi de principii rigide.
Încearcă să produci o tonă de oţel fără principii rigide.
Dagny.
Ce este?
Legea spune că James trebuie să co-semneze pentru închiderea liniei 93
înainte să acţionăm.
- Nu-l găsesc. - Nu ştiu unde este, Eddie.
Este preşedintele companiei chiar dacă e numai cu numele.
Trebuia să fie astăzi aici.
Închide linia 93. Mă ocup eu de fratele meu.
Mulţumesc.
Scuzaţi-mă.
Împrăştie "mierea". Asigură-te că află de unde provine.
Da, dle Taggart. Dl Taggart vă trimite toată dragostea
şi afecţiunea dânsului. Să-l aplaudăm pe dl Taggart!
- Aşa, poftim. - Mulţumesc.
Şi eu vă mulţumesc. O zi bună.
Dumnezeule. Sunteţi James Taggart.
- Aşa este, de unde ştiai? - Poftim?
Cine nu-l ştie pe James Taggart? Aţi înfiinţat linia John Galt.
Aveţi idee ce înseamnă asta pentru toată lumea?
- Uitaţi... dacă sunteţi de acord. - Te rog.
Spuneau că este imposibil dar dvs. aţi reuşit.
Aţi sfidat expresia "Cine este John Galt?".
Le-aţi aruncat-o drept în faţă.
Sunteţi eroul meu.
Iar acum, tu eşti eroina mea.
În legătură cu asta.
Nu ştiu cum te cheamă.
Cherryl Brooks.
Cherryl Brooks... ai mers vreodată cu limuzina?
Sunteţi pregătit, dle Halley?
Cine este John Galt?
Richard Halley Compozitor şi pianist
Dispărut în 26 august
Dră Taggart, ar trebui să mergeţi pe uşa cealaltă.
E cam riscant să ieşiţi.
Sunt în regulă, mulţumesc.
Vreun progres cu motorul?
Dr. Stadler n-a prea fost de ajutor.
I l-ai arătat lui Stadler? Ticălosul ăla a încercat singur
să oprească înfiinţarea liniei John Galt.
Presupun că îţi mai aminteşti prin ce am trecut.
Sigur că da. Dar am nevoie de Stadler.
Dacă ştie cineva cum să pornească motorul, el este.
Marile minţi nu se găsesc uşor în ziua de azi.
Fiecare artist, fiecare muzician... Richard Halley.
A interpretat "Rapsodia IV" apoi a dispărut.
Ca prin minune.
N-a lăsat nimic. Au spus că şi-a distrus toate compoziţiile
chiar înainte să intre în sală.
Nu-mi imaginez cum poţi să laşi baltă totul.
Hank, dacă pierdem, va veni o vreme
când nu va mai fi posibil. Ceea ce facem noi.
N-ar fi nici acum posibil dacă n-am fi meritat.
Dagny, nu vom lăsa lumea să dispară.
Trei zile mai târziu
- Dle Daniels... - Quentin, te rog.
Quentin.
Dr. Stadler mi-a spus că eşti unul din cei mai străluciţi ingineri cunoscuţi.
Tipul e un mincinos. Dar probabil că ştii asta deja.
Institutul de Ştiinţe... parcă e un institut fără ştiinţă.
Sigur. Ce părere ai de prototip?
Cred că este un model funcţional.
- Pe o scară de 1 la 5, nu ştiu. - Funcţional?
Da.
Vezi aici?
Sunt semne de uzură.
Chestia asta a mai fost pornită.
Conectorii sunt uzaţi şi are depuneri electrolitice.
Da, funcţionează... sau a funcţionat. Sunt sigur de asta.
Ce vrei să fac cu el?
Vreau să fie funcţional şi să construiesc mai multe.
De ce ai nevoie?
De 100 de ani.
În termeni mai uzuali... De bani.
Nu accept să fiu plătit pentru bune intenţii.
Dacă am nevoie de unelte sau de echipament, îţi trimit o cerere.
De acord.
Dar dacă reuşesc să-l pornesc, am să te jupoi de vie.
Un procent dureros, dacă eşti de acord.
Perfect.
Dar celelalte proiecte?
Obligaţiile tale faţă de Institutul Tehnologic din Utah?
Institutul este închis. Am condus singur locul.
- Dar securitatea? - Cea mai bună care există.
Sunt paznic de noapte.
Hotelul Falkland-Wayne, New York 2 Septembrie
Ce doreşti de la mine, Danagger?
Patru mii de tone de metal Rearden prelucrat.
Îndeajuns să-mi susţin minele şi să opresc excavarea în peşteri.
Ai să-l primeşti. Mai primeşti dacă mai ai nevoie.
S-o ia naiba de Legea Repartizării Juste.
Mergem pe sârmă. Merită?
Dacă nu primesc cărbunele, nu pot fabrica oţelul.
Dacă nu fabric oţelul, compania Taggart moare.
După asta, totul se va prăbuşi.
Hank...
Dacă Washington află de asta, vom avea amândoi probleme.
Vreau să ştii că nu voi coopera cu Mouch
şi cu restul escrocilor. Mai bine ajung la închisoare.
Atunci mergem împreună.
Mă bucur că te-am văzut, Ken.
Henry.
Lillian. Ce surpriză.
Prânz pentru două persoane?
Ce faci aici?
Cununia lui James Taggart este diseară, mai ţii minte?
Da, cred că va trebui să refuz.
Nu poţi refuza, Henry.
Nu merg la cel mai mare eveniment al anului fără soţul meu.
Ei bine, nu vreau să merg. Mai ales la aşa ceva.
Dar vei merge, nu-i aşa?
Nu pentru că vrei tu ci pentru că aşa vreau eu.
Nu rămâi peste noapte aici, Lillian.
Nici nu mă gândeam.
Cherryl, arăţi minunat. Ce cununie frumoasă.
Vreau să ştii ceva, Dagny.
Ca să nu avem discuţii.
Ştiu cum îţi permite Jim să te porţi cu el.
Cum ţi-ai asumat creditele pentru tot ce-a realizat el.
Este treaba ta ce vrei să crezi.
Îl voi proteja de tine.
Acum, eu sunt femeia din familia lui.
Perfect de acord. Eu sunt bărbatul.
Melcule, cea mai veche şi dragă prietenă a mea.
Francisco, nu m-ai mai zis aşa de când eram copii.
Ce cauţi aici?
Îţi mai aminteşti când l-ai provocat pe John Galt să-şi revendice linia
care-i poartă numele?
Ei bine, a făcut-o.
Cine este John Galt?
Întrebarea este pe buzele tuturor.
Eu te întreb pe tine, Francisco. Cine sau ce este John Galt?
Tu eşti John Galt?
Nu aşa cum crezi.
Nu ştiu ce să cred.
- Măcar este o persoană? - Sau o idee.
Care ar fi diferenţa, dacă ai ştii?
Vreau să ştiu.
Trebuie să ştiu.
Ce-ai face dacă ai ţine în mâini motorul viitorului?
Dagny, bună. Speram să dau de tine.
Iată-mă.
Îţi dai seama cât de uşor s-ar putea interpreta
dacă porţi brăţara făcută de soţul meu pentru mine din materialul lui preţios.
E jenant.
- Să ne prefacem că n-am făcut schimb. - Cred că am s-o păstrez.
Încă un sărut!
Un toast.
Pentru soţia mea, doamna James Taggart.
Într-adevăr, dragostea învinge.
Noroc!
Chiar şi barierele sociale şi economice.
Ştiţi, banii nu pot cumpăra fericirea.
Cuvinte mai adevărate n-au fost nicicând rostite.
Nu mai alergăm după atotputernicul dolar.
Idealurile noastre sunt mai mari decât profiturile.
În loc de aristocraţia banilor, avem...
Aristocraţia influenţei.
Totul se rezumă la influenţă. Dar ştiai asta deja.
Ştiu doar că trebuie să înveţi să te comporţi.
Dacă ai avut dubii vreodată că banii sunt sursa relelor, uite-ţi dovada.
Aşadar, credeţi că banii sunt sursa tuturor relelor.
V-aţi întrebat vreodată "Care este sursa banilor?"
Banii sunt unealtă care ne ajută să negociem reciproc.
Bunurile tale pentru mine. Eforturile tale pentru mine.
Cheia de bază a civilizaţiei.
Nu în bani se măsoară omul.
Contează doar cum îi obţine.
Dacă omul îi produce prin creaţii de valoare,
atunci banii lui sunt moneda onoarei.
Uite cine vorbeşte despre onoare.
Dar dacă îi ia de la cei care produc, atunci nu există nicio onoare.
Atunci eşti un simplu hoţ.
Domnule d'Anconia, cu toţii ştim că banii sunt făcuţi de cei puternici
în detrimentul celor slabi.
Despre ce putere vorbim?
Puterea de a valori?
Sau de abilitatea de manipulare? Pentru a stoarce bani pe la spate?
- Pentru a ne exercita influenţa? - Ajunge...pleacă.
Când banii vor înceta să mai fie unealta dintre oameni,
atunci omul va deveni unealta omului.
Sânge, bice, lanţuri sau dolari. Alegeţi.
Nu există altă alternativă.
Iar timpul vostru s-a scurs.
d'Anconia...
...vreau să vorbesc cu tine.
Dle Rearden, cu cine credeaţi că vorbesc?
Deţii acţiuni la d'Anconia Global Commodities?
- Nu. - Bun.
Majoritatea de aici deţin şi-şi merită soarta.
Despre ce vorbeşti?
Va izbucni un incendiu la docurile de minereu d'Anconia în Valparaiso...
...mâine dimineaţă. Fără legătură cu evenimentele,
minele d'Anconia vor fi îngropate sub stânci.
Şi asta tot mâine se va întâmpla.
De ce ai face aşa ceva?
Banii sunt sursa tuturor relelor.
Am obosit să tot fiu diabolic.
Am dus-o personal la gară.
N-avem niciun drept s-o aduc în lumea noastră.
Bună dimineaţa, Henry.
Nu spui nimic?
Când ai dormit ultima dată în camera asta?
Când ai petrecut ultima dată o noapte cu mine?
Este fătuca de la birou? Gwen?
Sau e Cherryl, cea pe care ai luat-o din şanţ?
Lillian, încetează.
- Sunt soţia ta. - Putem rezolva simplu.
Ai mirosul ei pe tine.
Ieşi afară.
Eşti un ipocrit, Henry.
Un alt soţ mincinos şi infidel care nu-şi poate ţine pantalonii pe el.
E dreptul tău. Sunt gata să-ţi acord divorţul. Ieşi afară.
Tu "îmi acorzi" mie? N-ai să scapi uşor din asta.
Ştiam că vrei să divorţezi chiar după primele 6 luni de căsnicie.
Atunci, de ce ai rămas?
Doar pentru că te culci cu nu ştiu ce târfă,
trebuie să renunţ la casă, la nume şi la poziţie socială? Niciodată.
În veci.
Mă pricep la păstrarea aparenţelor. Te voi ajuta să faci la fel.
- Nu ştiu cine te crezi. - Sunt doamna Henry Rearden.
Sunt persoana care ştie ce eşti...
...un om obişnuit care crede că nu datorează nimic nimănui.
Dar te înşeli.
Eşti o cârtiţă, care s-a târât din pământ la lumină.
Îmi eşti dator.
Le eşti tuturor dator.
Minele de cupru d'Anconia Valparaiso, Chile
Pe măsură ce bursele se deschid, acţiunile d'Anconia Global Commodities
au scăzut cu 82 la sută. Rapoartele precizează că
dezastrele din Chile şi din toată lumea
au paralizat capacitatea companiei de-a exploata şi livra resurse.
Relatările martorilor oculari descriu devastările atât de mari,
încât este puţin probabil ca vechea companie să-şi revină.
Din fericire, nu s-au raportat victime.
Apelurile către preşedintele companiei Francisco d'Anconia, au rămas fără răspuns
iar oficialii companiei Global Commodities au refuzat orice comentariu.
Combinatul Rearden Philadelphia, Pasadenna
Ce privelişte copleşitoare!
Cel mai valoros metal operaţional din ţară şi poate din lume.
Nu aşa gândeai când agenţia ta a încercat să mă închidă.
Vremurile se schimbă, dle Rearden, Situaţiile se schimbă.
Dar oamenii ca tine nu se schimbă, dre Ferris.
Şi nici poziţia mea nu s-a schimbat. Trebuia să vi se spună.
Nu-mi vând metalul Institutului de Ştiinţe.
În lumina ultimelor evenimente, poziţia dvs. este de neconceput.
Ce fel de evenimente?
Transferul de 4000 de tone de metal Rearden către Ken Danagger,
este o încălcare clară a mandatului Legii Juste.
- Am terminat aici. - Încă nu.
Acum este foarte simplu. Ne livraţi comanda,
acceptaţi compensaţiile noastre generoase,
iar dvs. şi dl Danagger nu veţi sta 10 ani în închisoare.
Pari destul de încântat că am încălcat una din noile voastre legi.
Pentru asta sunt făcute legile, dle Rearden.
Dacă persoanele corecte nu le încălca atunci nu sunt de folos.
Apropo, tânărul domn Small va rămâne să supravegheze.
Se va asigura că, condiţiile de muncă se ridică la standardele
- cerute de guvernul contractant. - Trebuie să-şi facă treaba.
Trebuie să facă ce-i spuneţi. Eu nu.
Mă conduc singur, mulţumesc.
Dar Leonard rămâne.
A mers exact cum era de aşteptat, nu crezi?
Departamentul de Justiţie a hotărât punerea sub acuzare a lui Henry Rearden,
producătorul miliardar de metal Rearden,
şi a lui Kenneth Danagger, cel mai mare producător de cărbune din ţară.
Amândoi riscă o pedeapsă de 10 ani pentru încălcarea repetată
a Legii Repartizării Juste.
Aeroportul Municipal Pittsburgh
Eddie, am aterizat în Pittsburgh.
Pittsburgh?
Trebuie să ştiu care este poziţia lui Ken Danagger.
Vreau să ştie că nu este singur.
Scuză-mă, dar aveam programare la ora 11 cu dl Danagger.
Ştiu, dră Taggart. Îmi pare rău.
A cerut să nu fie deranjat.
Este cu cineva de ceva vreme.
- Cu cine? - Nu-l cunosc pe acest domn.
Nu avea programare dar dl Danagger
părea că-l aştepta, deci...
Dră Taggart... Nu cred că mai durează mult!
Dagny!
Îmi pare rău, Ken, am crezut...
Nu, nu. Iartă-mă, Dagny, că te-am lăsat să aştepţi.
Ce mă bucur să te văd.
Şi eu.
Aşadar... v-au pus sub acuzare pe tine şi pe Hank Rearden.
E doar o palmă peste genunchi.
Ai putea sta în închisoare 10 ani.
Cine este John Galt, nu?
Dle Danagger... Ken... mi-ai spus că-ţi iubeşti munca.
Aşa este.
Renunţi?
Avem o balanţă bună.
Tu depinzi de cărbunele meu pentru energie...
...şi pentru depozitele pline.
Hank foloseşte cărbunele meu să-şi fabrice oţelul.
Noi folosim oţelul să susţinem minele şi calea ta feroviară.
Este perfect. Natural.
- Facem schimb intre noi. - Toată lumea câştigă.
Până ceva ce nu putem controla, otrăveşte această balanţă.
- Şi atunci ce facem? - Eu lupt.
Am luptat pentru fiecare bucată de cărbune extras.
Iar acum, nu-mi pot stabili preţul.
Nu pot decide cui să-l vând.
Guvernul ia ce doreşte şi taxează ce rămâne.
Eu doar hrănesc monstrul care încearcă să mă distrugă.
Îi vei lăsa să-ţi ia cărbunele?
Nu este important. Eşti binevenită să-l iei.
Ia cât poţi duce.
Dagny, continuă să lupţi la fel de aprig
atâta timp cât simţi că este nevoie.
Mai am un singur lucru pentru care merită să lupt.
Ce anume?
Asta.
Kenneth Danagger preşedintele Companiei de Cărbune
Dispărut pe 29 Octombrie
Francisco.
În curând vor avea supraveghetori care supraveghează supraveghetorii.
Când se va termina?
Când te vei opri tu?
Asta-i replica care ai folosit-o cu Ken Danagger?
Eu? Nu.
N-am avut nicio legătură.
Dar minele tale? Cu asta ai avut legătura.
Cuprul este tot mai greu de obţinut.
Iar acum, că l-ai pierdut pe Ken Danagger si cărbunele lui...
Dacă Ken Danagger s-a săturat, eu nu pot să-l judec.
Va trebui să lucrez mai mult.
Mai mult? Până şi metalul tău are nişte limite.
Nu-mi cunosc limitele, d'Anconia. Nu mă interesează să le aflu.
Dar nu voi fi oprit.
Mulţumesc, Gwen.
De ce mai rămâi în afacere?
- Să fac bani. - Da, să faci bani.
Creând un produs la care nimeni nu visa.
Şi cum ţi-a mers până acum?
Devine din ce în ce mai greu.
Ai vrut să-ţi vezi metalul şi averea folosită de nişte hoţi
care cred că eşti dator să produci şi ei să consume?
Toţi Mouch-ii care cred că nu-ţi datorează nimic?
Nu tu bunăstare, nu tu recunoştinţă, nu tu respect?
Asta ţi-ai dorit?
Dau foc la fabrici înainte să se întâmple.
Atunci de ce n-o faci, dle Rearden?
Acele vremuri şi acei oameni, au venit peste tine.
Dacă l-ai vedea pe Atlas, titanul care ţine lumea pe umeri
cu sângele şiroindu-i pe piept...
cu genunchii şi braţele tremurânde, dar încă încercând să ţină lumea
cu ultima picătură de putere, ce i-ai spune să facă?
Nu ştiu.
Tu ce i-ai spune?
Să ridice din umeri.
Foreman!
E minereu de grad scăzut! Gurile de aerisire sunt înfundate!
Goleşte gazul în alt bazin sau întregul furnal va exploda!
Stabileşte un perimetru! Restrângeţi-o!
Restrângeţi-o chiar acum. Umpleţi golul!
Umpleţi golul aici!
Mişcaţi-vă! Mişcaţi-vă!
Plecaţi, plecaţi, plecaţi!
Restrângeţi-o cât mai repede!
Nu tocmai mi-ai sugerat că arunc locul ăsta în aer?
Am crescut în turnătorii ca astea. Mă luase valul.
Vino şi lucrează cu mine o vreme. Aici, în fabrici.
Nu mai ai întrebări din astea?
Mi-am primit deja răspunsul, dle Rearden.
Institutul Tehnologic Utah Afton, Utah
Mă întorc într-o oră.
Alo? Alo?
Dră Taggart, ai venit.
Intră, intră. Te servesc cu ceva?
- Arată-mi. - Bine, nu te pierde cu firea
şi nu atinge nimic.
Atinge-l.
Mi-ai spus să nu ating...
- E rece. - Energie masivă, randament scăzut.
Ineficient la nivel cuantic.
Lipseşte ceva. Nu este complet.
Cât mai durează?
Poate o săptămână.
Poate o mie de vieţi.
Sau o mie de minţi geniale.
Tu eşti omul, Quentin.
Sau poate o scurtătură.
Găseşte geniul care l-a creat.
Şedinţa Consiliului de Unificare 2 Noiembrie
Henry Rearden, eşti acuzat, împreună cu Kenneth Danagger,
in lipsă...
...de încălcarea repetată a art. 64 din Legea Repartizării Juste.
Şi anume, vânzarea şi transferul ilegal a 4000 de tone
de materie primă cunoscută sub numele de " Metalul Rearden"
către Kenneth Danagger şi Compania Danagger Coal. Cum pledaţi?
Nu recunosc această instanţă
şi nu recunosc niciuna din acţiunile mele ca fiind infracţiuni.
Dle Rearden, va trebui să vă expuneţi motivele în faţa acestei Curţi.
Simplul refuz de-a nu vă supune legii, nu înseamnă apărare.
Dacă credeţi că puteţi profita de bunurile mele doar fiindcă va trebuie,
tot hoţie se numeşte.
Singura diferenţa este că un hoţ nu-mi cere permisiunea.
Dle, vă reamintesc că pedeapsa pe care această instanţă
v-o poate impune este severă.
N-ai decât. Impune-o.
Dacă mă trimiţi la închisoare, trimite oameni înarmaţi după mine.
Nu mă duc de bună voie.
Dacă mă penalizezi, va trebui să-mi confişti bunurile.
Nu voi plăti de bună voie.
Dacă simţi că ai dreptul să foloseşti forţa împotriva mea,
atunci arat-o aşa cum e, vino cu arme.
Dle, nu avem nicio intenţie să îndreptăm arme şi să vă confiscăm bunurile.
Atunci, de ce suntem aici?
Dle Rearden, denaturaţi litera şi intenţia Legii Repartizării Juste.
Se bazează pe cel mai înalt principiu, pe principiul binelui cetăţenilor.
Definit de cei care ne dictează şi reglementează comportamentul
în casele şi afacerile noastre, căpătându-şi puterea din libertatea noastră.
Linişte în sală!
Dle Rearden, vreţi să se înţeleagă că lucraţi doar pentru profitul dvs.?
Da, vreau să se înţeleagă clar. Eu nu recunosc binele celorlalţi
ca o justificare pentru existenţa mea.
Dacă legea lor cere ca eu să nu primesc nimic pentru muncitorii mei,
dacă cere ca eu să fiu o victimă, atunci zic...
La naiba cu binele cetăţenilor! Nu vreau să iau parte la aşa ceva.
Şi cum îţi ajuţi semenii?
Nu-ţi sunt dator cu un răspuns, dar îţi pot spune în sute de feluri.
Prin mii de locuri de muncă, un venit de miliarde care ne susţine economia,
în ciuda eforturilor voastre de a distruge fundaţia existenţei noastre.
Cred că majoritatea semenilor mei ar spune la fel dacă s-ar putea face auziţi.
Încă o izbucnire de acest fel şi voi elibera sala de judecată!
E sinucidere curată să-l aruncăm în închisoare.
- ISS nu va pune mâna pe metalul lui. - Avem nevoie de un exemplu, nu un martir.
Nu putem stabili un precedent, nu cu omul ăsta.
Curtea a decis în numele dvs. că nu depuneţi contestaţii la acuzaţii,
iar comisia va declară vinovat.
Sunteţi condamnat la zece ani de închisoare
şi trebuie să plătiţi o amendă de 50 de milioane de dolari.
Sentinţa lui Kenneth Danagger se va pronunţa
când se va prezenta în faţa comisiei.
Dle Rearden, luând în considerare realizările dvs. remarcabile,
contribuţiile pentru societate şi întreaga dvs. cooperare,
vi se amână sentinţa. Curtea se suspendă.
- Îţi dai seama ce ai făcut? - M-am ferit de un glonţ.
Le-ai dat oamenilor o voce. Ai spus ce deja era pe buzele tuturor.
Ai câştigat.
Hank, noi am câştigat.
Dagny...
Nu poţi câştiga o bătălie care nu se termină niciodată.
Uită-te la lumea asta.
Cum pot nişte oameni atât de mici să facă atâtea pagube?
Suntem aproape de a avea ceva cu ce n-o să se poată lupta.
Chiar dacă motorul e ceea ce crezi, vor face tot posibilul să te oprească.
S-ar putea.
Dar nu pot opri lumea.
Dagny... dacă nu-l găseşti pe cel care a inventat motorul?
Dacă nu poţi face toate lucrurile să meargă?
Eu fac lucrurile să meargă.
Hank, tu faci lucrurile să meargă.
- Da. - Asta fac oamenii ca noi.
Iar ei ştiu asta. Şi nu le place pentru că îi ameninţă.
Dar nu îi voi speria.
Taggard Transcontinental Şedinţă de urgenţă - 6 martie
Cu toate afacerile eşuate,
nu mai putem servi clienţii care ne-au rămas, fără să creştem preţurile.
Jim, noi, de la Washington and Wesley Mouch,
am avea să amâni ideea creşterii preţurilor în acest moment.
Am vrut să creez o imagine de ansamblu.
Foloseşte-te de prietenia cu dl Mouch pentru a obţine o concesiune.
- Am să stau de vorbă cu el. - Eşti un prieten apropiat al lui Wesley.
Dar nu va ezita să-şi sacrifice interesele personale,
dacă intră în conflict cu binele publicului.
Da. Desigur.
Ne bucurăm că eşti de acord.
Considerăm că prioritar este să-i facem fericiţi pe muncitori.
Sindicaliştii fac multă gălăgie, dar nu trebuie să-i luăm în serios.
Wesley Mouch îi ia în serios.
Şi eu.
Sindicaliştii reprezintă milioane de voturi, Jim.
Voturi pe care nu le poţi cumpăra cu banii.
Taggart Transcontinental trebuie să fie un exemplu apelând la muncitori.
Să stabilim un precedent pentru alte companii. O să-l ajuţi pe Wesley.
În calitate de preşedinte al consiliului, precizez că îngheţarea preţurilor
şi mărirea salariilor va înrăutăţi situaţia companiei.
Bob are dreptate. Ar trebui să economisim bani, nu să cheltuim.
E simplu. Scăpaţi de cheltuielile inutile. Închideţi rutele neprofitabile.
- E o idee îndrăzneaţă. - De unde sugerezi să începem?
Linia John Galt a fost o greşeală de la bun început.
Acum că Ellis Wyatt nu mai e, a rămas doar un pod către nicăieri.
Putem folosi metalul Rearden să reparăm căile avariate de pe liniile profitabile.
Aşa mai merge.
- Dagny, vrei să-ţi dai cu părerea? - Nu.
Tu eşti directorul de operaţiuni. Tu eşti la conducere.
- Chiar sunt? - Trebuie să aveţi o părere, dră Taggart.
Ce propui?
- Nu propun nimic. - Îţi eviţi responsabilitatea, Dagny.
Nu voi rosti cuvintele care mă vor face pe mine să fiu criminala.
Metodele voastre au distrus linia John Galt, amestecul vostru distruge compania.
Voi sunteţi asasinii.
Dle preşedinte, propun să demontăm linia John Galt.
- Cine e de acord? - Eu.
Cine se opune?
Moţiunea trece.
Linia John Gall - Marshville, Colorado Martie 31
- Am construit ceva fantastic, nu? - Da, aşa e.
Credeam că avea să reziste o mie de ani.
Ar fi rezistat.
Mai ai nevoie de timp?
Nu.
N-are rost s-o lungesc.
Lillian! Văd că iar ai o viaţă plină de lipsuri.
Sunt vremuri grele.
Nu cheltui toţi banii lui Henry pe truffle mousse paté.
O să încerc să mă abţin.
Spectacolul pe care l-a făcut soţul tău la tribunal
e considerat foarte dezagreabil de nişte oameni influenţabili.
Dezagreabil? Nu ştii nici pe jumătate cum e.
Umblă vorba...
O să aibă probleme dacă nu învaţă să fie antisocial în mod tacit.
Înţeleg. Ai vrea să-i pun botniţă.
Da, pentru binele amândurora.
Poziţia ta şi banii tăi sunt la mijloc.
Încearcă să nu pari disperat, James.
E înjositor.
- Ce ţi-e teamă că o să pierzi? - Totul.
M-au făcut pe mine responsabil să-l fac să coopereze.
Nu înţelegi ce putere au.
Nu ai menţionat ce am de câştigat din asta.
Influenţă în cercuri foarte înalte.
Nu vei sta în umbra nimănui. Nici măcar în umbra lui Hank Rearden.
Slăbiciunea lui Henry este că se crede invulnerabil.
Trebuie să-i demonstrăm că greşeşte.
Cred că avem uneltele necesare pentru a face asta.
Comisia de Unificare e autorizată să impună respectarea legii
prin penalităţi care includ: amenzi, confiscare, naţionalizarea proprietăţii
şi încarcerare, atât timp cât durează urgenţa.
Am vrut ca voi toţi, grupul central, să fiţi primii care află.
Vrem să fiţi cu toţii de acord.
E evident că trebuie luate măsuri drastice.
Te poţi baza pe mine, Wesley.
Cred că sunteţi de acord că sistemul capitalist nu funcţionează
fără a avea guvernul ca partener.
- Un paznic, mai bine zis. - Exact.
Afacerile voastre dau faliment. Sindicatele voastre suferă.
Trebuie să oprim această eroziune,
să îngheţăm lucrurile în loc până recâştigam încrederea publicului.
Vor fi multe guri rele. Oameni care vor cere să se respecte Constituţia,
oameni care rămân credincioşi metodelor vechi.
- Şi oamenii de necontrolat. - Ca Henry Rearden.
Rearden e o ameninţare pentru ordinea şi binele cetăţenilor.
Nu există loc pentru un liber gânditor ca Rearden, după redresarea economiei.
Rearden nu va fi o problemă.
Dle Mouch, pune-mă pe ecran.
Dacă asta nu-i o stare de urgenţă, nu ştiu care ar fi alta.
Lăcomia imensă a unora ne-a împins pe marginea prăpastiei.
Recomand să implementăm Directiva 10-289 imediat.
Pentru binele cetăţenilor.
În numele bunăstării generale, pentru a proteja siguranţa cetăţenilor,
s-a hotărât ca ordonanţele Directivei 10-289
să intre în vigoare pe durata urgenţei naţionale.
1: Din acest moment, toţi angajaţii şi cei care au un venit de orice fel
sunt legaţi de locul actual de muncă.
Nu pot fi concediaţi şi nu-şi pot da demisia din acel loc de muncă.
2: Din acest moment, toate entităţile industriale şi de fabricaţie
vor rămâne în funcţiune, iar proprietarii acestor întreprinderi nu vor demisiona,
nu se vor pensiona şi nu-şi vor vinde sau transfera afacerea.
3: Toate drepturile de autor şi brevetele invenţiilor,
formulelor sau procedeelor vor fi transferate către guvernul federal,
prin intermediul unor bonuri valorice,
semnate de deţinătorii actuali ai drepturilor de autor şi brevetelor.
4: Nu poate fi creat sau produs niciun dispozitiv, nicio invenţie,
niciun produs şi niciun bun de orice fel,
iar Biroul pentru Brevete şi Dreptul de Autor este suspendat din acest moment.
5: Din acest moment, fiecare companie sau proprietar
va produce aceeaşi cantitate de bunuri sau va asigura aceleaşi servicii
ca în Anul de Bază, anul ce s-a sfârşit. Nici mai mult, nici mai puţin.
6: Din acest moment, fiecare cetăţean, indiferent de venit,
va cheltui aceeaşi sumă de bani ca în Anul de Bază.
Şi 7: Toate salariile, preţurile, dividendele şi alte surse de venit
sunt îngheţate la cifrele actuale.
Directiva 10-289 va fi aplicată şi impusă de Consiliul de Unificare,
a cărei decizie va fi finală.
Totul se întâmplă atât de repede!
Ştiai de asta?
L-am numit pe directorul actual al dezvoltării economice, Wesley Mouch,
ca Autocrat de Recuperare, pentru a ne ajuta în aceste vremuri disperate.
Stimaţi americani, cu o simplă semnătură,
casa care oferă dreptul la viaţă, libertate şi urmărirea fericirii
a fost schimbată pe veci.
THOMPSON DECLARĂ STARE DE URGENŢĂ
ÎNCHIS PÂNĂ LA REDRESAREA ECONOMIEI
MĂ SUPUN DIRECTIVEI PENTRU MÂNCARE
CINE E JOHN GALT?
AJUTĂ-TE SINGUR
AICI ZACE ŢARA MEA 1776 - IERI
Dr. Ferris! Ai venit să-mi închizi fabrica de tot?
Nu. Deloc! Asta n-ar ajuta pe nimeni.
Sub Directiva 10-289, bunurile intelectuale private
devin proprietatea guvernului.
De vreme ce azi e termenul final, la miezul nopţii,
am venit aici ca o comoditate pentru tine.
Tot ce trebuie să faci e să semnezi bonul valoric,
prin care îţi încredinţezi brevetele la Comisia de Unificare.
Deci ai venit să-mi furi procedeul de fabricaţie a Rearden Metal.
Să fur? Nu. Va fi pus la dispoziţia tuturor producătorilor.
Pentru a înştiinţa lumea că nu mai deţii monopolul,
numele va fi schimbat în: Metalul Miracol.
Prinde la public!
- Trebuie doar să semnezi în josul paginii. - Dle, n-am să semnez hârtia.
N-am să zic că e în regulă să-mi iei brevetele.
Ei bine... mai am şi alte documente.
Nu cred că tu o să suferi prea mult, de vreme ce soţia ta ştie deja.
Dar nu pot spune la fel şi pentru dra Taggart.
E una dintre cele mai respectate femei de afaceri din ţară.
Are o reputaţie nepătată,
e o sursă de inspiraţie pentru fetele tinere din toată ţara.
- Nici nu mă pot uita la asta. - Nici asta nu cred că vrei să vezi.
Cu o mişcare neaşteptată care va conduce către o cooperare
între industrie şi guvern, magnatul oţelului, Henry Rearden,
îşi pune la dispoziţie întregul suport pentru Directiva 10-289.
Rearden, inventatorul Rearden Metal, a semnat bonurile valorice
prin care îşi transferă brevetele către guvern, pentru corectitudine
şi pentru o recuperare mai rapidă din cea mai gravă recesiune din istorie.
Dagny.
Dagny?
Dagny!
Ce naiba faci? Ce s-a întâmplat?
Totul.
Tu ai făcut asta. Directiva 10-289. Tu şi ticăloşii din guvern.
De asta are nevoie ţara acum.
Eu fac parte din soluţie.
Spune-mi, cum e să fii ultima care stă în picioare?
E mai bine decât să mă târăsc pe jos cu ceilalţi şerpi.
Nu voi fi o sclavă şi nici nu voi exploata oamenii.
Îmi dau demisia. Să le spui asta prietenilor tăi.
Dagny, nu-ţi poţi da demisia.
E împotriva directivei.
- Mă duc în cabana familiei. - Îţi reţin toate apelurile?
Reţine totul, Eddie.
Nu mă contacta în legătură cu calea ferată. Am terminat-o.
- Rearden. - Sunt eu. Nu ştiu ce ţi-au făcut, Hank.
Urăsc că au avut puterea de a o face.
Cu toţii avem de făcut alegeri dificile zilele astea.
Poate tu poţi trăi cu directiva, dar eu nu pot.
Mă arde.
N-o lăsa să te ardă. Ţi-am zis, n-o să se oprească.
Vreau să te văd.
Nu acum. Nu pentru ceva vreme.
Am nevoie de o pauză de la tot.
Bine.
Acum înţeleg ce ar face o persoană să se deconecteze de la lume.
Asta fac eu, mă deconectez de la lume.
Eddie ştie unde sunt.
Nu-mi pasă care-i temeiul sau câţi judecători trebuie să mituieşti,
vreau ca Lillian să dispară din viaţa mea. Ai înţeles?
Obţine-mi divorţul. Trebuie să fiu liber... pe deplin.
E ridicol!
Dle Taggart, pe cine consult dacă apar probleme?
Ocupă-te de ele.
Ce fel de probleme?
Am trenuri blocate. Nu le pot oferi o rută ocolitoare din cauza reparaţiilor...
Încă n-am găsit un înlocuitor pentru Dagny. Nu ştiu.
- De cât timp eşti aici? - De aproape opt luni.
E destul de mult. Eşti promovat.
Felicitări, Director de Operaţiuni...
- Cum te numeşti? - Mitchum.
Mitchum. Continuă-ţi treaba.
Eu?!
Să ştii că nu ţi se măreşte salariul din cauza Directivei 10-289.
Ştie cineva de ce a rămas în urmă trenul 22?
Nu.
Mulţumesc.
Kip, de ce te uiţi la ceas?
Nici măcar de un cadran solar n-am nevoie, ca să-ţi zic că am întârziat.
Îţi zic următorul lucru:
dacă întârzii pentru campania din San Francisco,
jur că voi face o prioritate naţionalizarea acestei căii ferate.
Istoria ne-a arătat că e singura cale de a le face să ajungă la timp.
La naiba!
Doamne! Kip, eşti bine?
Da, sunt bine.
Avem un motor avariat în afara oraşului Winston.
- Alertaţi toate rutele E-V. - Am înţeles.
Taggart 22 Intermountain, aici Taggart Command. Răspunde. Terminat.
- Ce naiba s-a întâmplat? - Motorul are un boghiu crăpat.
Ce are?
- E şasiul, domnule. - Cat durează până-l repari?
Păi, motorul are doar 250 000 Kg.
Dacă ridicaţi de un capăt, mă târăsc dedesubt, îl repar şi plecăm.
Deşteptule...
Taggart aici.
La naiba, Jim! Aşa se conduce o companie feroviară?
Sunt blocat în frig în pustietate.
Am o întâlnire în San Francisco, iar oamenii tăi îmi răspund în doi peri.
Să ştii că banii tăi nu te vor scoate din asta.
- Kip, uşurel... - Uşurel?!
Mi-e uşor să te pun să plăteşti, dacă nu ajung la strângerea de fonduri.
Pune-te să dai telefoane, şi scoate-mă de aici imediat!
Ce naiba se întâmplă, Mitchum?
Niciodată n-am fost sunat în toiul nopţii când era Dagny la conducere.
Trenul 22 are o locomotivă avariată aproape de Tunelul Taggart.
Ştiu asta. Ce faci ca să o pui în funcţiune?
Şeful gării nu răspunde şi nimeni nu vrea să-şi asume responsabilitatea.
Eu cu siguranţă n-am s-o fac. Să ştii!
Nu avem altă locomotivă pe care s-o putem folosi?
Nu e nicio locomotivă diesel pe o rază de 160 Km.
Dar e o locomotivă pe cărbuni la 6 Km îndepărtare.
Poate trage trenul?
Ar trebui. O folosesc la remorcare, dar... mult noroc în a găsi un mecanic!
Fă tot ce poţi ca să-l scoţi pe Kip Chalmers de acolo.
Nu putem merge cu o locomotivă pe cărbuni printr-un tunel de 12 Km.
Nu-mi pasă cum o faci, dar fă ceva!
Dacă nu, mâine dimineaţă nu o să mai am o companie.
Şi tu nu o să mai ai o slujbă.
Am găsit un mecanic pensionat care e dispus să conducă.
Serios? Slavă Domnului că cineva s-a decis să facă ceva.
Bine, dă cu spatele!
Tot aşa!
Da. Haide!
Haide!
Încetineşte puţin.
Bun! E bine!
Domnelor şi domnilor, vă puteţi întoarce în vagoane.
Vă rog să vă urcaţi acum în tren.
Repet, vă puteţi întoarce în vagoane.
Vă rog să vă urcaţi în tren. Vă mulţumesc.
Vezi? E bine să cunoşti oameni.
E evident că cererile mele au fost satisfăcute.
O să trecem prin tunel, apoi totul va fi bine.
Pentru influenţe.
Când le ai, le ai.
Trenul de marfă al armatei e la 48 Km îndepărtare.
Trenul 22 ar trebui să iasă până ajung ei la tunel, nu?
Ştii ce? Opreşte trenul armatei.
Nu-l poţi opri, e trenul guvernului. Mai bine oprim trenul 22.
Nu pot. E un tren pe cărbuni pe o pantă de 15 grade.
O să alunece până în Kansas dacă îl opresc acum.
Putem să ne rugăm...
O să ieşim imediat din tunel, te asigur.
- Ce se întâmplă? - Totul e în regulă, Laura.
- Kip, mi-e frică! - Totul e bine. Calmează-te.
Nu pot fi calm. Trebuie să ştiu ce se întâmplă.
Calmaţi-vă, oameni buni! Laura, calmează-te!
Curentul va reveni în curând. Nu trebuie să vă faceţi griji.
E important să rămâneţi în scaune...
Laura, vino aici! Laura!
Laura! Laura, vino înapoi!
Laura!
- Trece trenul armatei pe cealaltă linie! - S-a făcut!
Dumnezeule!
Melcule!
De unde ai ştiut că sunt aici?
Îţi mai aminteşti când eram mici şi umblam prin pădurile astea?
Când exploram lumea şi tot ce există în ea,
iar tu întrebai mereu "De ce aşa?" şi "Cum aşa?" şi...
- Şi tu ziceai: "Hai să aflăm!". - Exact.
Iar acum, te-am găsit.
- Tu nu te-ai maturizat, nu-i aşa? - Se pare că nici tu.
Nici nu-ţi pot zice cât sunt de încântat că ai plecat
de la Taggart Transcontinental. Uită-te la tine!
- Nu m-am schimbat. - Greşeşti.
Ai încetat să le mai faci jocul.
Cum?
Se bazau pe tine să lucrezi în continuare.
Ignoră-l.
N-ai niciun viitor acolo. Nu e niciun viitor pentru companie.
De ce eşti aici, Francisco? Credeam că eşti plecat pe undeva,
să-ţi pui afacerea înapoi pe picioare.
De ce aş face asta? A fost mâna mea.
Ţi-ai aruncat în aer propriile mine...
Nu răspunde.
Ce e?
Ce?
Am pierdut trenul 22 şi Tunelul Taggart.
- Victime? - Încă nu-s sigur.
Cel puţin 200 de partea noastră.
Trenul armatei avea cinci vagoane cu trupe; poate încă 200.
- Ei ce fac în legătură cu asta? - Nu prea multe.
Vezi să nu facă James vreo prostie, până când ajung acolo.
Dagny, nu te întoarce.
- Încerc să te salvez! - Tu nu încerci să salvezi nimic!
Recapitulăm buletinul de ştiri special.
În cel mai grav dezastru feroviar din istoria ţării,
un tren Transcontinental şi un alt tren, încă neidentificat,
au intrat în coliziune în Tunelul Taggar, în sudul Colorado.
Deşi nu se ştie oficial numărul victimelor,
nu există nicio informaţie despre vreun supravieţuitor.
Cine e John Galt?
- Eddie. - Dagny, slavă Domnului!
Mă bucur că te-ai întors din concediu. Trebuie să-şi asumi responsabilitate aici!
Avem nevoie de cei mai buni oameni.
Începe cu Central Region. Fă-mi legătura cu Ryan prima dată.
Ryan nu vine.
- Atunci, fă-mi legătura cu Knowland. - A plecat.
- Andrews? - Plecat.
McGuire?
Mai avem oameni de bază?
Te uiţi la ei.
Cât mai au până deschid tunelul?
- Eu nu... - Nu-i nimic.
Avem nevoie de o rută ocolitoare, Eddie.
Adu-mi hărţile cu vechile linii feroviare. Alea folosite înainte de 1950.
Bine.
Momentan, Tunelul Taggart e închis.
Deschidem ruta asta veche de aici.
N-am mai trimis de ani de zile trenuri cu încărcătură mare pe şinele alea.
Trimite maşini şi oameni în faţa fiecărui tren.
E bine să fim precauţi, dar e şi mai bine să ne mişcăm.
Tot ce are roţi va merge.
Mă duc în Colorado.
O să deschidem ruta, chiar de va trebui să sap tunelul cu o lingură.
Dagny, trebuie să rămâi aici.
- Adică vrei să-ţi fac treaba? - Păi...
Ce le spunem ziariştilor?
Dle Mouch.
Când credeam că nu mai există nicio problemă pe lume...
Dră Taggart, cu toţii apreciem că v-aţi scurtat perioada de absenţă.
Vreau doar să ştiţi că veţi avea tot sprijinul guvernului.
Dacă guvernul nu se băga de la bun început,
n-am mai fi avut sute de morţi.
E lamentabil.
Înţeleg că sunteţi supărată, pentru toţi e supărător.
Compania dvs. de căi ferate uneşte ţara. Cetăţenii depind de ea.
De aceea, sunt dispus să vă garantez
Excepţii Guvernamentale Speciale de la Directiva 10-289,
pentru a rezolva criza cât mai repede posibil.
Ce zici de asta, Mouch? Eu te ignor de tot, şi tu nu-mi stai în cale.
Ştiam că putem conta pe cooperarea ta.
- Spune-le să nu mai scoată avionul. - Avionul e alimentat chiar acum.
Opreşte avionul şi rezervă maşina.
Sunt imaginea companiei Taggart Transcontinental.
Mă duc cu trenul.
Alo?
Sunteţi pregătit, dle Daniels?
- Eşti singurul care mai munceşte? - Nu ştiu, s-ar putea.
- Dar eu trebuie să-mi fac treaba. - Ştii care-i problema?
Pare a fi o defecţiune E-C-U.
Ştii cât durează s-o repari?
Poate două ore, poate două zile.
Tu eşti Dagny Taggart!
Depinde. E de bine sau de rău?
Eu zic că-i minunat.
Sunteţi o legendă. E o onoare. Vă mulţumesc pentru slujba mea.
Eu sunt Jeff Allen. Lucrător cale ferată. Taggart Transcontinental.
De unde ai şapca, Jeff Allen?
Da, păi...
Au fost vremuri bune... pentru o perioadă.
Ce s-a întâmplat la Twentieth Century Motor Company?
- Cine e John Galt? - Aş vrea să ştiu cine a început expresia!
S-ar putea să fi fost eu.
Cum?
Eu sau altcineva care a lucrat la uzina din Starnesville, Wisconsin.
- El a lucrat acolo. - Ce s-a întâmplat acolo?
Dl Starnes a murit, iar urmaşii au preluat conducerea. Nu erau buni de nimic.
Au avut un plan măreţ de a conduce compania,
iar noi aveam să fim ca o familie mare.
Ideea era ca fiecare să lucreze pe cât poate de bine,
dar să fie plătit în funcţie de nevoi.
Atunci s-a ridicat John Galt şi a zis că nu vrea să ia parte la aşa ceva.
- Cum ar şti care nevoi sunt pe primul loc? - Asta-i buba, nu?
Da, totul s-a destrămat repede.
Cei mai buni muncitori munceau mai mult, iar cei cu nevoi au devenit lacomi.
Muncitorii s-au întors unul împotriva altuia.
Ce s-a întâmplat cu John Galt?
Ştiţi, nimeni nu ştia mare lucru despre el.
Îmi amintesc că, atunci când a plecat, a jurat că o să...
Că o să-i pună capăt odată pentru totdeauna.
A zis: "Voi opri motorul lumii."
Adică... cum să spui aşa ceva?
Din ziua aia, de fiecare dacă când se ia curentul sau se închide o fabrică,
mă gândesc la omul ăla.
Mă gândesc că poate e el.
Că face ce a zis...
Opreşte motorul lumii.
- Pot să-ţi împrumut maşina? - De ce s-o împrumutaţi? E maşina dvs.
- Mulţumesc. - Da.
- Quentin! - Taggart, bună.
Mi-ai cerut să-l găsesc pe inventatorul motorului. Cred că am răspunsul.
Serios? E minunat. De fapt, chiar voiam să te sun.
- Spune-mi că ai făcut progrese. - Am făcut, chiar am făcut.
Dar nu asta... am vrut...
Cred că asta e totul...
Nu mai pot lucra pentru tine. Trebuie să-mi dau demisia.
E în regulă, Quentin. Îţi respect decizia.
Hai să vorbim despre asta faţă în faţă.
Sincer, nimic din ce mi-ai spune n-o să mă facă să mă răzgândesc.
Nu te mişca. Nu face nimic! Ajung acolo în câteva ore.
O să fie prea târziu.
Scuzaţi-mă! Vreau să închiriez avionul.
Îmi pare rău, nu-i de închiriat.
E de vânzare?
Totul e de vânzare.
Eddie, mă duc cu avionul în Utah.
- Utah? - E o poveste lungă.
Mă întorc în Colorado după ce mă întâlnesc cu Quentin Daniels.
Sună bine.
E un bărbat aici pe teren: Jeff Allen.
Dublează-i salariul... triplează-l.
Şi dă-i o maşină nouă imediat. I-am furat-o pe a lui.
- Ne vedem în curând, Eddie. - S-a făcut.
Turnul Afton, aici Whiskey-Papa-Four Zero-Niner, cer permisiune de aterizare.
Whiskey-Papa-Four-Zero-Niner, aici turnul Afton,
ai autorizaţie de aterizare. Foloseşte pista 2-4 din dreapta.
Decolează un avion pe pista 2-4 din stânga.
Nu!
Haide! Urcă, scumpule, urcă!
Cine e John Galt?
Nu te mişca, dră Taggart. Eşti rănită.
Mă cunoşti?
Desigur. De mulţi ani.
Cine eşti?
Sunt John Galt.
Traducerea: CAMY / redemer0 Subtitrări-Noi Team
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro