"Graniţa..."
"... bunei cuviinţe..."
"... puternic ameninţată..."
"... bună cuviinţă care era..."
"Graniţa bunei cuviinţe era puternic ameninţată..."
"Graniţa bunei cuviinţe era puternic ameninţată, ceea ce era bine,"
"dar fără a fi depăşită, ceea ce era deasemenea bine."
"Cu toate acestea,"
"ea nu era încântată."
Ce-i asta ? Jane.
Jane !
Biata de mine !
Fata asta are nevoie de un bărbat.
Şi e cineva destul de bun ? Nimeni.
Tu eşti vinovat.
Pentru că-i sunt model de perfecţiune.
Împart patul cu tine de 32 de ani
şi perfecţiunea e ceva ce n-am găsit.
Încă !
Opreşte-te, dle Austen, e duminică ! Opreşte-te ! Nu !
Caracterul unei femei este exprimat cel mai bine de datoria de fiică,
de soră şi, în cele din urmă, de soţie şi de mamă.
Este întărit de atracţia sentimentală,
dragostea virtuoasă şi păstrarea liniştii în zorii zilei.
Dacă se întâmplă ca femeia să aibă vreo trăsătură anume mai răsărită,
de exemplu o minte profundă, este mai bine s-o ţină în mare secret.
Umorul e îndrăgit cu mult mai mult. Dar inteligenţa ? Nu !
Este harul cel mai înşelător dintre toate.
George, prietene vechi, ştii că va trebui să rămâi.
- Jenny ! - George ! George...
Grăbeşte-te, Jane ! Vom întârzia !
Când doamna porunceşte noi trebuie să ne supunem.
Hai, odată, Jane !
Lady Gresham, dă-mi voie să ţi-o prezint pe nepoata mea, contesa De Feuillide...
... şi pe dl Fowle, logodnicul Cassandrei.
Contesă ? Atunci presupun că eşti din Franţa !
Prin căsătorie.
Domnul conte nu este aici să-şi prezinte omagiile ?
O promisiune anterioară, doamnă !
Dl conte a fost obligat să-şi prezinte omagiile doamnei Ghilotine.
Văd că nepotul dumneavoastră e cu noi din nou.
Dle Wisley ?
Wisley este indispensabil fericirii mele.
Ei bine, luaţi loc !
Dl Fowle şi Cassandra sunt de curând logodiţi.
Când vă căsătoriţi ?
- Nu prea curând, doamnă. - De ce nu ?
M-am angajat să plec în Indiile de Vest
cu expediţia Lordului Craven contra francezilor, ca preot.
Ce ţi-a oferit Craven ?
Sper să primesc o anumită parohie la întoarcere.
Şi cât valorează ?
Destul cât să mă căsătoresc, în condiţii modeste.
Dle Wisley, ştiai că cei din Basingstoke organizează din nou un bal ?
Foarte curând, cred.
- Lui Jane îi plac balurile. - Wisley nu le poate suferi.
Dar, domnule,
un bal e o indispensabilă binecuvântare pentru tinerii din vecinătate.
Un mod cu totul agreabil în care să vorbească şi să stea împreună,
totul în cea mai mare decenţă.
Un bărbat amabil n-ar putea obiecta.
Atunci m-aţi convins !
Afişată ca o iapă tânără.
Dl Wisley este un foarte dorit tânăr gentleman.
Oh, mamă !
Doar ştii situaţia noastră, Jane.
Şi este nepotul şi moştenitorul favorit al Lady Gresham.
Într-o zi, el va moşteni asta !
Excelentă perspectivă !
Amărâta lui de avere nu mă cucereşte pe mine.
Dar ce te cucereşte pe tine, verişoară ?
- Ar fi bine să fii mai tare de-atât ! - Termină-l odată !
Oamenii sunt îngrijoraţi pentru tine, dle Lefroy.
Loveşte-l !
Mă poţi plăti pentru asta mai târziu.
Haide, omule, loveşte-l !
Lefroy !
- Un pahar de vin, sir ? - Doamnă !?
- Văd că-ţi etalezi valoarea, Lefroy. - Ca pe o spadă, Austen.
În cât timp trebuie să te întorci în provincie ?
Peste o zi.
Aşa de repede ?
Doghouse, datoria. Cineva trebuie să facă figură frumoasă, chiar şi în armată.
Mai ales când te condamnă să stai într-o casă parohială, prietene.
Da.
Totuşi, cine este această faţă-acră de mic virgin ?
Scuzaţi-mă, doamnă.
Dle Tom Lefroy, dă-mi voie să ţi-l prezint pe dl John Warren !
Mă însoţeşte în Hampshire, unde tatăl meu ne pregăteşte pentru hirotonisire.
Am înţeles că aţi vizitat Hampshire-ul, dle Lefroy.
Anul trecut.
- A fost o vizită lungă ? - Foarte lungă, dle Warren.
Aproape trei ore.
Dle Austen, eşti al naibii de chipeş. Un sărut, un sărut !
Aşadar, Tom, unde să mai mergem ? Grădinile Vauxhall ?
Am fost acolo.
Lefroy, acolo e Festivalul tahitian al iubirii, la White !
Le-am văzut.
- Crockford's ? - Crockford's ? Am făcut asta.
Sau mă înşel ?
Ce... este Festivalul tahitian al iubirii ?
Warren !
Cu umilinţă îmi cer scuze, sir.
Să furi un porc este o crimă, abominabilă, aş zice, dar doi porci...
Doi porci este un atentat violent chiar asupra sfinţeniei proprietăţii private.
Scuzaţi-mă.
Tu şi cei ca tine sunt un cancer pe corpul societăţii.
Şi cancerul trebuie eliminat.
Exil pe viaţă. Următorul !
- De ce eşti în Londra, dle ? - Să învăţ legea.
- Ceea ce duce în final la ce ? - Conservarea dreptului de proprietate.
- Împotriva... ? - Mulţimii.
De aceea, ordinea este păstrată, pentru că avem...
- Armată permanentă ? - Bune obiceiuri, dle, şi prudenţă.
- Cunoşti cuvântul ? Prudenţă ? - Da.
Uită-te la mine...
M-am născut bogat, desigur, dar am rămas bogat
datorită unei excepţionale conduite.
Am demonstrat cumpătare.
Mama ta, sora mea, a ajuns săracă pentru că nu...
S-a măritat cu tata pentru că-l iubea.
Da, şi de aceea ai atâţia fraţi şi surori acolo în...
Limerick.
Dacă nutreşti speranţa... Am spus "speranţa"...
Dacă aspiri să moşteneşti averea mea,
trebuie să te arăţi mai merituos.
Dar ce găsim ? Găsim desfrâu,
îndeajuns de sălbatic cât să se asemene cu fanfaronada hotentoţilor.
Proastă companie, jocuri,
învârtindu-te prin St James, ca un încrezut ahtiat după încăierări.
- Ce fel de avocat crezi c-o să ajungi ? - Unul tipic.
Îţi arde de râs ?
Păi, vei avea nevoie de asta pentru că am să te învăţ minte.
Te trimit să stai cu celelalte rude din familia Lefroy.
- Unchiule, ei trăiesc la ţară ! - Foarte departe... la ţară.
Jane ?
Poţi să... ?
Mulţumesc.
Cred că voi sunteţi cele mai drăguţe surori din Anglia.
Dl Fowle va fi încântat.
San Domingo e de cealaltă parte a lumii.
Mă va uita.
Imposibil. Uite ce amintire îi vei oferi în seara asta !
Cassie !
Inima i se va opri când te va vedea, altfel nu va merita să trăiască.
Şi, da ! Sunt conştientă de contradicţia prezentă în această frază.
El este ?
- Jane ! - Henry !
Arăţi minunat !
Bună, John, îmi pare bine că te văd.
- Şi mie. - Oh, John !
George !
Lasă-ţi fratele în pace !
Jane ! Jane ? Ai auzit ? Nepotul tatălui meu va sta cu noi.
Vine din Londra.
- El e... - Un eminent tânăr avocat.
- Lucy, te rog. - Are reputaţie !
Pentru întârziere ?
Pălăria jos, George. Pălăria jos, tata e gata.
- Mulţumesc, John. - Te rog.
O familie suferă întotdeauna transformări, mai mari sau mai mici.
Mai întâi, cele mici. Henry s-a întors de la Oxford cu diploma luată.
- Slavă Domnului ! - Bravo !
Şi prietenul nostru John, noul meu elev. Iar acum cele mari.
Cassandra, care ne abandonează pentru fratele ei Edward
şi familia lui de pe coastă, în timp ce Robert va călători
spre Indiile de Vest, cu expediţia lordului Craven.
După care, împreună, vor porni în cea mai măreaţă şi mai serioasă călătorie a vieţii.
Dră Austen, am înţeles că ne vei încânta cu cititul ?
- Fă-o, Jane. - Fă-o !
- Oh, te rog, dră Jane ! - Oh, da, Jane, fă-o !
Te rog, Jane !
"Sfatul unei tinere la logodna iubitei sale surori, Cassandra..."
"... cu o orătanie (Fowle)."
"Discursurile lui erau destul de pline de pasiune încât să flateze."
"Graniţa bunei cuviinţe era puternic ameninţată, ceea ce era bine,"
"dar fără a fi depăşită, ceea ce era de asemenea bine."
"Cu toate acestea, ea nu era..."
Daţi-mi voie să vi-l prezint pe tânărul meu nepot, dl Thomas Lefroy.
Şi e mai mult decât binevenit. Alătură-te nouă, sir.
- Veston din catifea verde ! - Colosal de modern.
Vei găsi acest "colosal" amuzant.
"Discursurile lui erau..."
"Graniţa bunei cuviinţe era puternic ameninţată, ceea ce era bine,"
"dar fără a fi depăşită, ceea ce era de asemenea bine."
"Cu toate acestea, ea nu era încântată."
"Avea gusturi rafinate, sentimente nobile,"
"prezenţă fermecătoare, era o persoană elegantă."
Bunule Doamne, sunt scrise ambele părţi ale paginilor !
Afurisit să fii, omule.
"Chiar ieri l-am respins pe lordul Graham şi cele şase millioane ale lui,"
"care mi-ar fi ajuns cel mult 12 luni..."
"... cu economii... "
"... o comoară..."
"mai mare decât toate nestematele din India, o inimă adoratoare."
Dumnezeule !
"Şi o rugăminte, doamnă, la ce să mă aştept în schimb ?"
"Să te aştepţi ? Păi, poţi să te aştepţi să-mi faci pe plac uneori."
Aşa sunt eu ?
"Şi o iubită tandră, rugătoare, inocentă,
"delicată, înţelegătoare, loială, naturală, o inimă feminină adoratoare."
Sfârşit.
Bravo, Jane ! Foarte bine, Jane !
Bravo !
Foarte bine.
Vorbeşte aşa de bine !
Excesiv de fermecătoare, gândesc eu.
Destul de cultivată, poate,
dar mintea orăşencelor e mai puţin înclinată spre o asemenea auto-admiraţie juvenilă.
Mulţumesc. Suntem foarte mândri.
Ai grijă cu aia, bătrâne.
Frumoasă piesă, dle Lefroy.
Ai mai ţinut o armă în mână până acum, nu, Tom ?
Doamne !
- Tom. - Unchiule ?
De ce nu încerci să te plimbi puţin ?
Sunt câteva locuri drăguţe pe aici. Foarte drăguţe.
O plimbare.
Domnişoară !
Domnişoară, eu...
Domnişoară ?
- Domnişoară... - Austen.
Domnul Lefroy.
Da, ştiu, dar eu sunt singură.
- Exceptându-mă pe mine. - Exact.
Ei, hai !
Ce fel de reguli de conduită s-ar putea aplica aici, în condiţiile astea rurale ?
Ni s-a făcut cunoştinţă, nu-i aşa ?
Ce folos că ni s-a făcut cunoştinţă când nici măcar nu-ţi mai aminteşti numele meu ?
Într-adevăr, abia dacă te poţi abţine să nu adormi în prezenţa mea.
Doamnă...
Aceste scrupule poate par foarte provinciale unui gentleman cu aere atât de elevate,
dar n-am inventat eu regulile astea. Mai degrabă sunt silită să mă supun lor.
Mi s-a spus că sunt multe de văzut plimbându-mă pe aici
dar n-am remarcat până acum decât multă verdeaţă deasupra şi uscături pe jos.
Da, alţii au remarcat mai mult. E renumită.
Există chiar şi-o carte despre Pădurea Selborne.
Vreun roman, poate ?
Romane ?
Chestiile alea amărâte, insipide, citite de femei şi, Doamne fereşte, scrise de femei ?
Înţeleg, vorbim de lecturile tale.
De parcă ceea ce scriu femeile n-ar releva cea mai pătrunzătoare minte,
cea mai mare cunoaştere a naturii umane, cea mai vie explozie a inteligenţei,
a umorului şi a celui mai ales limbaj imaginabil ?
- Îmi lipseşte extazierea ? - Conştienţa.
A fost...
A fost educativ.
A fost ironic.
- Şi eşti sigură că nu te-am ofensat ? - Chiar deloc.
Excelenţe, doamnelor şi domnilor, Zborul Marelui Vizir.
- Îmi faci onoarea ? - Ce amabil eşti, vere.
- Domnişoară Austen. - Domnule Wisley.
Îmi puteţi acorda plăcerea acestui dans ?
- Oh, nu, am întârziat atât de mult. - Cu grijă.
Mulţumesc, Tom.
- Grăbeşte-te. - Lucy.
Sunt ruşinat.
Am exersat, dar nu-mi iese.
Ce pereche admirabilă fac.
Surioară.
- Cum e cu domnul Lefroy ? - Ne onorează prezenţa lui.
Crezi ?
El aşa crede, cu aerele lui mândre, ţanţoşe, de irlandez pe străzile Londrei.
Jane !
Chira cred că e cu nasul pe sus dacă refuză să danseze când sunt atât de puţini domni.
- Henry... - Jane !
Toţi prietenii tăi sunt atât de dezagreabili ?
Din ce parte a Irlandei se trage, totuşi ?
Limerick, domnişoară Austen.
L-aş privi ca pe un semn de mare favoare
dacă aţi binevoi să mă onoraţi cu următorul dans.
Fiind prima care dansează cu mine, dră, simt că ar fi corect să te informez
că porţi răspunderea ospitalităţii în Hampshire.
Atunci reputaţia ţării dumitale depinde de concluzia mea.
Acesta, apropo, se cheamă dans rural, după franţuzescul "danse royal",
iar nu pentru că ar fi prezentat la un bal rural nerafinat
cu plăcinte lipicioase,
vinuri de Madeira execrabile
şi dansuri cu adevărat dezlânate.
Îi judeci prea sever pe cei de aici, doamnă.
- Eu descriam ce gândeşti dumneata. - Permite-mi să gândesc eu singur.
Asta m-ar determina să fac la fel, sir, şi să ajung la o altă concluzie.
- I-ai permite aşa ceva unei femei ? - Depinde de femeie
şi de ceea ce gândeşte despre mine.
Dar eşti imposibil de mulţumit.
Iar eu cred că dumneata, dră... cum era ?
- Austen. Dle... ? - Lefroy.
Cred că dumneata, dră Austen, te consideri deasupra celorlalţi.
Eu ?
Dumneata, doamnă.
În secret.
De câte ori l-ai înfruntat pe tânărul acesta, Jane?
- Să fi fost de două ori ? - De două ori ar fi doar în parte adevărat.
- De trei ori ar fi adevărul absolut... - Scandalos.
Ai grijă, Jane, Lucy are dreptate. Dl Lefroy are o anumită reputaţie.
Probabil aceea de cel mai dezagreabil...
"...insolent, arogant, nechibzuit,"
"insuportabil, impertinent dintre bărbaţi."
Prea multe adjective.
Ce vrea să spună ?
Fiţi gata, domnilor. Fără simple.
La poziţia aruncătorului !
Din nou ! Mai aleargă.
Niciodată nu mă simt mai aproape de Franţa ca atunci când privesc un meci de cricket.
- Afară. - N-a fost afară.
- Nu ? - Nu.
A fost afară ?
Încep să suspectez că flirtezi cu fratele meu, verişoară.
Flirtul e treaba femeilor. Cineva trebuie s-o facă.
Ai ieşit.
Bine jucat, Tom.
Depindem de tine.
Oh, e rândul domnului Warren.
Noroc !
John Warren !
Noroc, dle Warren.
John n-a fost niciodată prea bun, totuşi.
Uşor !
Fugi, Warren, fugi !
Repede, grăbeşte-te ! Fugi !
Bun joc !
Atenţie.
Ai ieşit !
- Ai ieşit, dle Warren. - Oh, dragă.
Extraordinar, Tom, extraordinar.
Mulţumesc, Warren. Pe aici.
Încă o dată, la fel, Tom.
- Foarte bine, dle Warren. - Proastă minge. Groaznică portiţă.
Sper că nu sunteţi prea dezamăgită, dră Austen.
Încă patru ca să câştigăm, Wisley.
Cine-i următorul ? Hai !
- Nu poate... - Jane !
Ce-ai de gând să faci ?
- E de nestăpânit. - Poate s-o facă.
Să începem !
Aruncă uşor, Tom.
Fii blând, Lefroy !
Fugi, Jane, fugi !
- Mişcă ! - Fugi !
Încă patru până la victorie.
Spre aruncător ! Mişcă-te, molâule !
Încă una ! Repede !
Hai, hai, hai !
N-a fost afară.
Ghinion, Lefroy.
Vezi ?
A fost atât de bună.
- Ai mai jucat, să înţeleg ? - N-a avut de ales. E crescută de fraţi.
E timpul să mergem să înotăm, zic eu.
Bine jucat, Henry.
Închin victoria noastră contesei de Feuillide.
- E un râu numai bun dincolo de deal. - Da ?
Cu grijă !
Hai, să mergem !
Aşteaptă !
Nu şi de data asta, Lefroy.
Aşa crezi ?
Culcat, băiete.
- Tată, l-ai văzut pe Tom? - Nu, Lucy, nu l-am văzut.
E îndrăgostită. Destul de normal la 15 ani.
Iubirea şi raţiunea sunt două lucruri opuse la orice vârstă.
- Dnă Lefroy, pot explora biblioteca dvs ? - Bineînţeles.
Lucy s-ar mărita cu el şi mâine, dar ce soţ îngrozitor ar fi !
Presupun că vă referiţi la reputaţia lui. Experienţa poate fi de dorit la un bărbat.
- Dră Austen. - Oh, dle Lefroy.
- Citeşti ! - Da.
Mă uitam prin cartea dumitale despre pădure. "Ştiinţele naturii" de domnul White.
- Şi cum îţi place ? - Nu-mi dau seama. E prea tulburătoare.
Tulburătoare ?
De exemplu, observaţia asta.
"Drepnelele, în dimineţile frumoase de mai, zboară pe ici, pe colo,
"planând în cercuri la mare înălţime într-o fericire deplină. Apoi..."
"Apoi unul sare în spatele celuilalt, ţinându-l strâns,"
"şi uitând să mai zboare, se prăbuşesc amândoi, tot mai jos,"
"într-o mare, mortală cădere, metru cu metru,"
"până când femela slobozeşte..."
Da ?
"... femela slobozeşte un ţipăt ascuţit, asurzitor..."
"... de extaz."
Comportamentul ăsta e ceva comun în istoria naturii din Hampshire ?
Ignoranţa ta e de înţeles, din moment ce-ţi lipseşte... Cum să-i spun ?
Istoria ?
Decenţa îmi porunceşte să fiu ignorantă.
Te condamnă la asta. Iar scrierile tale sunt dictate de statutul femeii educate.
Dacă doreşti să practici arta ficţiunii, să fii egala autorilor masculini,
e vital să ai experienţă.
Înţeleg.
Şi ce te îndreptăţeşte pe tine să dai acest sfat ?
Ştiu mai multe despre lume.
Cu mult mai multe, să înţeleg.
Suficient cât să ştiu că orizonturile tale trebuiesc... lărgite...
... cu ajutorul unui tânăr extraordinar.
Al unui tânăr foarte periculos,
unul care a otrăvit, fără îndoială, inimile multor tinere...
- ... tinere femei cu coruperea subtilă... - Citeşte asta...
... şi vei înţelege.
"Când filozoful a auzit că fortăreaţa virtuţii fusese deja cucerită,"
"începu să dedice o arie mai largă dorinţelor sale."
"Pofta lui nu era dintre acelea fragile care nu pot fi satisfăcute din plin,"
"doar pentru că un altul..." "... un altul s-a înfruptat."
- "Nu s-a înfruptat pe deplin...". - Ce spui, dragă ?
"...nici nu avea faţa ei o aparenţă de prea mare frumuseţe."
"Dar hainele ei fiind întoarse pe toată partea de sus a corpului ei..."
"...sânii ei, bine conturaţi şi extrem de albi,
"atrăgeau privirile seducătorului ei şi pentru câteva clipe rămaseră tăcuţi..."
"...privindu-se unul pe altul."
Am citit cartea ta.
- Am citit-o şi am dezaprobat-o. - Bineînţeles că da.
Dar ce ? Atmosfera ? Personajele ? Naraţiunea ?
Nu, toate astea au fost bune.
- Moralitatea ? - Defectuoasă.
Păi, bineînţeles că e. Dar de ce ?
Viciile atrag greutăţi, virtuţile atrag recompense.
Personajele negative au un final nefericit.
Exact. Dar în viaţa de zi cu zi, personajele negative adesea prosperă.
Dumneata, de exemplu.
Iar un roman ar trebui să arate cum e cu adevărat lumea,
cum gândesc în realitate personajele, cum se întâmplă, de fapt, lucrurile.
Un roman ar trebui, cumva, să dezvăluie adevărata cauză a acţiunilor noastre.
Care sunt sentimentele eroului meu ?
Păi, mie mi se pare, sir, că eroul dtale are sentimente foarte puternice
care îi cauzează lui şi celor din jurul lui, o mulţime de necazuri.
Dacă te-a tulburat cartea...
- Dar un orfan trebuie să ştie ce-i necazul. - Ce fel de necaz ?
Toate felurile de necazuri.
Laverton Fair. Foarte distractiv. O idee monstruos de bună, Jane.
Da, dră Austen, nu e chiar societatea dumitale obişnuită, aş zice.
Arată puţină imaginaţie, dle Lefroy.
Sunt destule necazuri aici.
Şi libertate. Libertatea bărbaţilor.
Nu-i invidiezi ?
Dar am o plăcere imensă privindu-i de aproape.
Uite un nebun care se pune cu un profesionist.
- Tu ştii care-i treaba, bineînţeles. - Bineînţeles.
Da, ţi-ai petrecut vremea foarte monden la Londra.
Să baţi un bărbat până la sânge ! Ce faci ?
Dle Lefroy, opreşte-te !
Faceţi loc !
- Opreşte-te ! - Să vedem cum îmi ţii mie piept, sir.
Faceţi loc.
Cinci şilingi pe omul ăla. Cine pune pariu ? Dumneata, sir? Asta-i înţelegerea.
Ia de aici.
Mulţumesc.
Hai, loveşte-l !
Hai, Lefroy, loveşte-l, omule !
Tom, trebuie să încetezi.
Hai, Lefroy !
Sus, sir.
Tom !
Lucy.
- E a doua oară când îmi face asta. - Risipeşti banii ca pe apă.
Mă tem că am cam puţină apă.
- Mă tem că sunt lefter, sir. - Ia-i.
Ce jenant.
Yeh!
Dle Lefroy ?
Mi-a lipsit decenţa ?
De ce ai făcut asta ?
Doar n-am plătit din greu lecţii de box pe degeaba.
Iartă-mă dacă suspectez în tine un simţ al dreptăţii.
Sunt avocat. Dreptatea n-are legătură cu legea.
Asta crezi dumneata ?
O cred. Trebuie.
Permite-mi să plec.
- E îndrăgostită. - E doar o pasiune de-o vară.
Domnul Lefroy va pleca în curând. Iar domnul Wisley sper că va mai aştepta.
- Omul e cam neghiob. - Oh, îi va trece cu timpul.
Iar ea îl poate pune la punct fără prea mare bătaie de cap.
Ai putea s-o convingi.
Să-şi sacrifice fericirea ?
Jane n-o să-l aleagă pe cel care plăteşte mai mult, ci pe cel pe care-l doreşte.
Oh, domnule Austen.
Trebuie să avem aceeaşi discuţie zi de zi ?
O să ne afundăm dacă vom continua tot aşa.
Jenny ! Dle Austen !
Unde sunteţi ?
Amabil din partea dumneavoastră că ne-aţi întors vizita.
- Dorţi o ceaşcă de ceai, dnă ? - Ceai verde ?
- Negru, alteţă. - Atunci, nu.
Unde e fiica dumitale cea mai tânără ?
Vizitează săracii, doamnă.
Jane ? Jane !
În sfârşit. Lady Gresham şi domnul Wisley au venit în vizită. Unde ai fost ?
Doamnă... Sir...
Poate... Poate tinerii ar dori să meargă la o plimbare ?
Văd un colţişor drăguţ de natură sălbatică lângă casă.
Scuzaţi-mă.
Jane ?
- Ce face ? - Scrie.
Se poate face ceva în legătură cu asta ?
Dră Austen, poate ştii...
... că te cunosc...
de o bună bucată de vreme, din timpul vizitelor mele la Steventon.
Grădina e atât de săracă în perioada asta.
Într-adevăr.
- Impresia pe care mi-ai făcut-o a fost... - Mai ales florile.
Ceea ce vreau să spun e că eu...
Am un venit respectabil de 2.000 pe an
pe lângă ce va fi ca moştenitor al Lady Gresham,
- la care ar fi nepoliticos să mă refer. - Nepoliticos, da.
Totul e al dumitale. Dacă ne vom căsători, totul va fi al dumitale.
Domnule Wisley...
Oferta dtale e foarte sinceră, văd asta, de bun simţ şi mă onorează cu adevărat.
Dar chiar dacă eşti cine eşti şi-mi oferi totul, eu...
Da.
Uneori afecţiunea e o floare timidă căreia îi trebuie timp să-nflorească.
Minţim negustorii, cârpim, ne restrângem, economosim.
La nesfârşit aceleaşi lucruri !
Înţeleg că suntem într-o situaţie dificilă, mamă.
- Nu sunt bani pentru tine. - Sigur se poate face ceva.
Tot ce putem aduna le dăm fraţilor tăi. Vei rămâne fără nimic, dacă nu te măriţi.
Atunci nu voi avea nimic. Căci nu mă voi mărita fără iubire, ca mama mea !
Iar acum trebuie să scot afurisiţii de cartofi !
Preferi să rămâi fată bătrână şi săracă ? Ridiculizată, dispreţuită, ţinta glumelor ?
Sportul acceptat al oricărui ţăran stupid cu o limbă ascuţită şi fără frâu ?
E de dorit să iubeşti.
Dar banii sunt absolut indispensabili.
Aş putea să mă întreţin din...
Din ce ?
- Aş putea să mă întreţin din... - Scris ?
Hai să-ţi scot ideea asta din cap, o dată pentru totdeauna.
Ce-i asta ?
Ceartă între fetele mele ?
Haideţi,
daţi-vă mâinile şi să terminăm.
- Unde pleci ? Domnişoară ! - Să dau mâncare la porci, doamnă.
Ar putea să-ţi ofere un cămin splendid.
- O viaţă confortabilă. - Tată.
Gândeşte-te.
Tot ce se poate să nu ţi se ofere ceva mai bun.
Wisley ?
E adevărat, până acum n-a impresionat...
- Un neghiob ! - Ar putea să mai evolueze.
Nimic nu distruge spiritul mai mult
decât sărăcia.
Am văzut-o pe regina Maria Antoaneta purtând ceva asemănător la un bal, odată.
Mă fac de râs ? Mă fac, ştiu.
Ce bătaie de cap să-i facem să ne placă, atunci când îi îndrăgim.
Henry ?
- Fratele meu e mult mai tânăr decât tine. - Şi mai sărac.
Ştie că-l plac cu sinceritate.
Ştiu că e arătos...
Iar tinerii arătoşi trebuie să aibă şi ceva pentru care să trăiască.
Îl încurajezi să te ia pentru bani ?
- Bărbaţii fac la fel. - Asta nu e cu nimic mai onorabil.
Sunt o femeie sensibilă.
Slavă Domnului că eu nu sunt, în accepţiunea ta.
Dacă ai fi fost, ai fi remarcat că prietenul tău irlandez n-are niciun ban
şi e puţin probabil să se însoare fără ei.
Gândeşte-te la asta în timpul balului de deseară.
Oricum ar fi, se va întoarce mâine înapoi pe Bond Street
unde nu mai poate face niciun rău.
Bună seara, dră Austen.
Da, da.
Dra Jane Austen.
Îmi face plăcere.
E o onoare pentru noi să fim aici, la balul mătuşii tale.
Dansezi cu pasiune.
Nici o femeie cu cap nu şi-ar arăta pasiunea dacă scopul ei ar fi să cucerească un soţ.
Spre deosebire de cucerirea unui iubit ?
Stai liniştit, dle Lefroy.
- Nu-mi fac speranţe în niciunul din cazuri. - N-am intenţionat să te jignesc sau...
Nu, bineînţeles că nu. Scuză-mă, mi s-a făcut cald.
Scuzaţi-mă.
- Dră Austen. - Scuză-mă.
E de nesuportat. Tata face presiuni pentru a mă preoţi mai repede,
în timp ce eu sunt tentat să îmbrac tunica roşie de căpitan în armata majestăţii sale.
Dar n-am bani să-mi cumpăr una.
Am eu.
- Păi, asta, desigur, e imposibil. - Henry, nu te preface, nu în faţa mea.
Tunica te-ar prinde foarte bine.
Dră Austen ? Iată-te.
Dră Austen, nu-mi vine să cred că sunt silită să port discuţia asta.
Doamnă ?
Mama domnului Wisley, draga mea soră, a murit de tânără.
Eu nu am copii.
Sper să nu ajungi vreodată să înţelegi cât e de dureroasă o astfel de situaţie.
Mai bine să spunem simplu că dorinţele nepotului meu îmi mişcă sufletul,
oricât de extraordinare ar fi ele.
Pari să ai o sănătate robustă.
Ai calităţile necesare.
Persoana ta e agreabilă.
Dar când o tânără ca tine primeşte o astfel de cerere
de la un gentleman cum e nepotul meu, e datoria ei s-o accepte imediat.
Dar ce descoperim ?
- O gândire independentă ? - Exact.
Nepotul meu, dră Austen, s-a înjosit destul
cerând-o pe fiica unui cleric obscur şi fără un sfanţ.
Fără un sfanţ ? Domnia voastră se înşeală.
Eu nu mă înşel niciodată.
Tatăl tău are grave dificultăţi financiare.
Dar nu e totul pierdut.
Are o fată căreia-i zâmbeşte norocul.
Domnul Wisley e o oportunitate bună pentru Jane.
Ar trebui să accepte pe loc.
Nu crezi ?
- Lucy, hai să luăm nişte gustări. - Ce ? Mamă.
Am auzit de cererea în căsătorie a domnului Wisley.
Felicitările mele.
Există vreo alternativă pentru o tânără bine educată şi săracă ?
Cum poţi să-l accepţi ?
Chiar şi cu banii şi cu casele lui,
cum poţi tocmai tu, dintre toţi oamenii, să faci asta fără să iubeşti ?
Cum pot să fac asta ?
Pleci mâine.
- Am făcut-o bine ? - Foarte, foarte bine.
Am vrut ca măcar o dată s-o fac bine.
N-am bani, n-am proprietăţi,
sunt complet dependent de ţicnitul ăsta bătrân şi bizar, unchiul meu.
Nu te pot cere, încă, în căsătorie. Dar trebuie să ştii ce simt.
Jane, sunt al tău.
Sunt al tău. Sunt al tău, trup şi suflet.
Doar asta e ceva bun.
Dă-mi voie să decid eu asta.
Ce vom face ?
Ceea ce trebuie.
"Draga mea Cassandra, inima mea a prins aripi."
"Îndoielile şi frământările s-au sfârşit."
"În curând voi scăpa de atenţiile măritei doamne şi strălucitorului ei nepot."
"Eliza, Henry şi cu mine vom veni la tine, pe malul mării,
"dar suntem siliţi să ne oprim din călătoria noastră, în Londra."
"Tom a reuşit să obţină invitaţia de a sta cu unchiul lui, judecătorul."
"Să sperăm că-l vom convinge că sunt de dorit."
"Te rog să distrugi scrisoarea asta compromiţătoare"
"imediat după ce o să-ţi revii din uimire."
"A ta cu dragoste şi-n mare grabă, Jane."
Tom ! Oaspeţii noştri au sosit.
Poartă-te frumos.
Contesă.
Sir.
- Bine aţi venit... - Madame le Comtesse.
Madame le Comtesse. Arareori, mult prea rar, primim vizita nobililor.
Şi, bineînţeles, a prietenilor lor. Vă rog.
Vizita dvs e scurtă. N-avem niciun moment de pierdut.
Nepotul meu a aranjat un program de distracţii.
Plăcerea este, cum spuneaţi, Madame, punctul lui forte.
A, da ?
Ce bătălie era, Tom?
Villers-en-Cauchies.
Foarte bine. Mii de morţi. I-au scos pe franţujii ăia din luptă.
Exceptându-i pe cei de faţă, doamnă.
Nu vă fie teamă să-i condamnaţi pe iacobini în prezenţa mea, dle judecător.
- Ei l-au ghilotinat pe soţul meu. - Sălbaticii. Bestiile.
- Şi proprietăţile lui ? - Confiscate.
Un dezastru.
Desigur, până s-o facă, am schimbat mare parte în proprietăţi mobiliare, aşa că...
Da, proprietăţile mobiliare sunt o fericire la purtător.
Detectez o urmă de ironie ?
Se consideră că ironia e o insultă făcută cu zâmbetul pe buze.
Aşa e.
Nu.
Nu ?
Nu, ironia este alăturarea unor adevăruri contradictorii
pentru a scoate din contradicţie un nou adevăr, printr-un râs sau printr-un zâmbet,
şi mărturisesc că adevărul ar trebui spus sau prin una sau prin alta,
altfel l-aş cataloga drept fals şi o negare chiar a însăşi naturii umane.
Verişoara mea e scriitoare.
- Ce anume scrie ? - Jane ?
Romane.
O tânără de familie bună ?
Da, unchiule, iar mâine vom merge să vizităm o altă scriitoare, dna Radcliffe.
Stă mai mult singură, aproape închisă, dar îl cunosc pe soţul ei ca avocat.
- Al cui ? - Al autoarei, dna Radcliffe.
- Scrisul e profesia ei. - Ce e ?
Cinci sute de lire a luat, unchiule, pentru ultimul ei roman, "Misterele lui Udolfo".
- Şi 800, cred, pentru următorul. - "Italianul".
Mai mult de o mie de lire ?
Ce vremuri, ce vremuri.
Sunteţi atât de retrasă.
Şi, totuşi, romanele dvs sunt pline de romantism, pericol, teroare.
Tot ceea ce nu e viaţa mea.
Aşa se pare.
Despre ce doreşti să scrii ?
Despre inimă.
O cunoşti ?
Nu chiar totul.
Cu timpul o vei cunoaşte.
Dar chiar dacă nu vei reuşi, pentru asta avem imaginaţie.
Imaginaţia dumitale ţi-a adus independenţa.
Cu preţul meu şi al soţului meu.
Bietul William.
Să ai o soţie care are cap nu e considerat ceva decent.
Să ai o soţie cu o reputaţie literară e aproape ceva scandalos.
Dar e posibil ?
Să fii atât soţie cât şi scriitoare ?
Aşa cred.
Deşi nu e niciodată uşor.
Chiar pot avea aşa ceva ?
Ce, mai exact ?
Cu tine.
Cu mine, ce ?
- O viaţă cu tine. - Da.
Lefroy.
- Taci. Judecătorul ! - Omul ăsta e ca un câine turbat.
Va fi generos. Sunt sigur de asta.
- Vei vorbi cu el ? - Mâine, promit.
Chiar trebuie să-ţi spun la revedere.
- Nopate bună. - Noapte bună.
- Dră Austen ? - Da ?
Noapte bună.
Ştii, cred că mama mea are dreptate. Un soţ, cu cât mai repede, cu atât mai bine.
Cinci fete sărace...
"...cu tot atâta emoţie şi căldură ca orice om îndrăgostit nebuneşte."
"Dl Wickham era fericitul după care aproape toate femeile întorceau capul."
"...părtinitor, cu prejudecăţi, absurd."
"... se tot uita când o să apară Pemberley Woods.
"Fericirea pe care i-a produs-o răspunsul acesta...
"Nu vor fi. Sentimentele mele nu vor fi reprimate."
- Bună dimineaţa, sir. - Bună dimineaţa ?
- S-a răsturnat lumea ? - Sir ?
Bănuiesc că îi prieşte contesei vizita ?
- Cred că da, sir. Eu... - Potrivită femeie, foarte potrivită.
Aşa e.
- Voiam să discutăm o anumită chestiune. - Alocaţia dumitale nu e negociabilă.
Acum, că ai putut s-o cunoşti chiar dumneata pe dra Austen,
sunt sigur că ai găsit, la fel ca mine, că este o tânără remarcabilă.
- E strigător la cer ! - Dacă-mi permiţi să vorbesc, sir.
Nu e nevoie. Scrisoarea asta limpezeşte totul.
Scrisoarea ?
Acum ştiu după ce-ai umblat acolo, în Hampshire.
- E de la Steventon. - E adevărat
că vrei să mă manipulezi cu puştoaica asta ?
Am vrut s-o cunoşti pe tânăra fată.
Am vrut să ţi-o prezint cât mai discret.
Mă orbeşti cu văduva cea bogată, apoi vii cu sărăcuţa care-şi caută un soţ !
- Mai încet, sir, te rog ! - O scriitoraşă plină de ironii.
Am vrut s-o cunoşti chiar dumneata.
Eram sigur că vor vorbi de la sine calităţile ei.
- Sir, fericirea mea e în mâinile dtale. - Fericirea ?
La naiba, nepoate, aş prefera
să fii mai degrabă un nenorocit de proxenet cu ceva şanse de reabilitare
decât un amorez înglodat într-un mariaj nefericit.
Unchiul meu a refuzat să-şi dea consimţământul.
- Scrisoarea şi-a făcut efectul. - Cine a trimis-o ?
Lady Gresham ?
Sau nepotul ei.
Cred că pot face ceea ce vor cu noi, dar n-am să accept asta.
N-avem de ales.
Bineînţeles că da.
Eu...
Depind în întregime de...
... de unchiul tău.
Iar eu depind de tine.
Şi ce o să facem ?
Ceea ce trebuie.
Am o responsabilitate faţă de familia mea. Trebuie să mă gândesc la ei, cât şi la...
Tom...
Asta e tot ceea ce ai să-mi spui ?
La revedere, dle Lefroy.
Sentinţa acestei curţi este să fii dus în locul de unde ai venit
iar de acolo, la locul execuţiei,
iar acolo vei fi omorât prin spânzurare.
Domnul să aibă milă de sufletul tău.
Următorul.
S-a purtat atât de rău cu tine, Jane.
Poate că în curând, ne vom putea întoarce acasă, la Steventon.
Ai ceva veşti de la Robert ?
A ajuns în San Domingo, în sfârşit.
Bine.
Un pahar de vin, sir?
Da.
Da, un toast de la un membru al unei profesiuni către un altul.
Îmi pare rău că am fost atât de nerespectuoasă în trecut.
Domnul Wisley ?
Deci, infama doamnă Radcliffe...
Era la fel de misterioasă ca şi romanele ei ?
Nu în exterior,
dar în interiorul ei e destul de expresivă, presupun.
Asta e adevărat pentru noi toţi.
E un mesaj pentru reverendul Austen.
- Mesaj pentru reverendul Austen. - Mulţumesc.
Unchiule ?
Ce e ?
Se pare că a murit la scurtă vreme după ce au coborât în San Domingo.
Doamne, abia ajunsese acolo.
Ce boală l-a răpus ?
Febra galbenă. Aşa scria lordul Craven.
Spunea că dacă ar fi ştiut că era logodit,
nu l-ar mai fi luat vreodată.
Jane, mai e ceva.
Domnul Lefroy, Tom.
Ce ?
Aş ascunde asta de tine, dacă aş putea.
E aici, în vizită la dna Lefroy şi eu...
E logodit.
Atât de repede ?
O scrisoare ?
Nu.
E ceva ce am început în Londra.
E povestea unei tinere.
Două tinere...
Cu mult mai bune decât condiţia lor.
Atât de multe sunt aşa.
Şi doi tineri domni care primesc
mult mai multe decât merită, aşa cum multora li se întâmplă.
Cum începe povestea ?
- Prost. - Şi apoi ?
Situaţia se înrăutăţeşte.
Cu ceva umor, sper.
Cum se sfârşeşte ?
Amândouă reuşesc un triumfător final fericit.
Căsătorii strălucitoare ?
Căsătorii incandescente
cu bărbaţi foarte bogaţi.
M-ai întrebat cândva ceva.
Sunt gata să-ţi răspund. Dar trebuie să stabilim ceva.
Nu pot să fac să mă atragi, dle Wisley.
Uneori, eşti...
cel mai curtenitor bărbat pe care-l cunosc, şi totuşi...
"Totuşi". Ce cuvânt trist.
Şi, totuşi, poţi scrie cu multă persuasiune ca să obţii un mare efect.
- Vorbesc, desigur, de scrisoarea dtale. - Ce scrisoare ?
A scris-o mătuşa în numele dumitale ?
Ce mai contează ?
Într-un fel sau altul, pasiunea ne face să ne purtăm prosteşte.
Săer ca în timp pasiunea să-ţi recâştige o părere mai bună.
Emoţia e ceva absurd.
Când iei în considerarea sexul căruia îi este adeseori adresată,
nu e departe de prostie.
Mulţumesc pentru onoarea cererii dtale. Accept. O zi bună.
George, George.
Dl Wisley e... un bărbat onorabil.
Întotdeauna vei putea găsi un loc la mine.
Domnişoară Austen.
Domnule Lefroy.
Sir.
Cred că ar trebui să te felicit, dle Lefroy.
Şi vii să vizitezi o veche prietenă într-un asemenea moment. Ce drăguţ.
Am venit...
să-ţi ofer o explicaţie, cu întârziere,
asupra comportamentului meu. Nu ştiu cum să-l descriu.
Povesteşte-mi despre doamna dtale, domnule Lefroy.
De unde se trage ?
E din ţinutul Wexford.
Propria ta ţară. Excelent.
Ce a cucerit-o la tine ? Manierele dtale, zâmbetele şi modul de adresare ?
Nu, nu, deloc.
Nu, dacă aş fi avut un asemenea sentiment, ar fi trebuit, acum, să detest prezenţa lui.
Şi... te înşeli.
Sunt chiar imparţială în ceea ce o priveşte pe foarte bogata dră Wexford...
Nu pot face asta.
Şi te vei mărita cu Wisley ?
Te rog ?
Dacă mai e o urmă de adevăr, sau dreptate în interiorul tău,
- nu te poţi mărita cu el - Nu, domnule Lefroy.
Dreptatea, după cum ai recunoscut, o cunoşti prea puţin, iar adevărul nici atât.
Jane, am încercat. Am încercat şi nu pot suporta minciuna asta.
Tu poţi ?
Jane, poţi ?
Ce valoare mai poate avea viaţa dacă nu vom fi împreună ?
Fugi cu mine.
Să fug cu tine ?
Asta-i exact ceea ce-ţi propun.
Cu poştalionul spre Londra, până vineri suntem în Scoţia, apoi soţ şi soţie.
- Să părăsim totul ? - Totul.
E singurul mod în care putem fi împreună.
Vei pierde totul.
Familia, poziţia. Pentru ce ?
O viaţă întreagă de muncă rutinată pe bani de nimic ?
Un copil în fiecare an şi fără vreo şansă de a-ţi uşura situaţia ?
- Cum vei scrie, Jane ? - Nu ştiu.
Dar fericirea e în puterea mea şi nu mă pot abţine.
Asta n-are niciun sens.
Dacă l-ai putea avea pe Robert înapoi, chiar şi în felul ăsta,
ai face-o ?
- Te rog, ascunde plecarea mea cât poţi. - Aşteaptă.
Poftim.
Ia-le. Acum du-te, repede.
Hai. Dacă ne grăbim, încă mai putem prinde poştalionul de dimineaţă.
Eşti sigură ?
Fii cu grijă.
- Vine ? - Nu încă.
Ia-mi mâna. E-n regulă ?
Repede. Aud cum se apropie.
Iată-l.
Două spre Londra. Ne înţelegem la prima oprire.
- Da ? - E bine aşa, sir.
Hampshire, ţinutul căminului tău.
A fost.
Ne-am împotmolit. Toată lumea să coboare, doamnelor şi domnilor.
- Trebuie să uşurăm încărcătura. - Nu, dă-mi voie mie.
O să vă rog, domnilor, să mă ajutaţi, să puneţi umărul.
Acum, sir, dacă puteţi împinge de trăsură. Scuzaţi-mă, sir. Tinere domn ?
- Da, da. - Dvs de cealaltă parte, sir, mulţumesc.
- Tinere domn, te rog să vii. - Sigur.
Vă supăraţi dacă mă ajutaţi ? Mulţumesc.
Bun. Cu toţii, deodată, domnilor ?
Unu, doi...
... şi trei, împinge !
Haide.
"Dragă Tom."
"Banii trimişi de tine au ajuns la ţanc."
Unu, doi, trei !
"Am apreciat asta atât tatăl tău cât şi eu."
"Eşti foarte drăguţ că ne trimiţi şi nouă din alocaţia unchiului tău."
"Într-adevăr, nu îndrăznesc să mă gândesc cum am fi supravieţuit fără ea."
Foarte bine. Mulţumesc, domnilor.
E- regulă, doamnelor şi domnilor, înapoi în trăsură, cât se poate de repede.
Suntem gata.
- Eşti îngrijorată ? - Nu.
- E din cauza pierderii reputaţiei tale ? - Nu.
Din cauza pierderii reputaţiei tale.
- Eu nu... - Vă rog, sir, haideţi. Plecăm.
Hai.
Schimbăm caii. Doar 20 de minute.
Toaleta e în spatele hanului. Toată lumea jos, cât puteţi de repede.
Câţi fraţi şi surori ai în Limerick, Tom?
Destui. De ce ?
Cum îi cheamă pe fraţii şi surorile tale ?
Ei...
De cine depind ei ?
Reputaţia ta este distrusă.
E frumos că te-ai prefăcut a fi risipitor.
- Pot să câştig bani. - Nu vor fi de ajuns.
Voi avansa.
Cu judecătorul Înaltei Curţi ca duşman ? Şi cu o soţie săracă ?
Domnul ştie câte guri depind de tine.
Dragul meu prieten, o să te scufunzi şi noi toţi ne vom scufunda cu tine.
- Voi... - Hampshire Flyer.
Hampshire Flyer pleacă în 5 minute.
Nu ! Nu, Jane.
N-am să renunţ niciodată la tine.
- Tom... - Nici nu vorbi, nici nu gândi.
Iubeşte-mă, doar. Mă iubeşti ?
Da.
Dar dacă dragostea noastră va distruge familia ta, se va distruge ea însăşi.
- Ba nu. - Ba da.
Într-o lungă, lentă degradare plină de vină, regret şi învinovăţire.
E un nonsens.
E adevărul.
Făcut din contradicţii.
Dar trebuie spus cu un zâmbet.
Altfel am să-l socotesc ca fiind fals şi că n-ar fi fost dragoste deloc.
Te rog.
Adio.
O afurisită de fugă tipică. "Vreau, nu vreau ?"
Domnişoară...
Gata, poţi să pleci.
Alo ?
- Unde sunt cu toţii ? - Te caută, domnişoară. Peste tot.
- Mulţumesc, Jenny. - Dle Warren.
Familia ta a încercat să ţină chestiunea ascunsă de servitori, dar...
Unde e ticălosul ăla de Lefroy ? Dacă-l găseşte Henry, îl omoară.
N-o să-l găsească.
Iar dacă da, n-o să-l omoare.
Nu e nevoie.
Ce s-a întâmplat ?
Nimic nu s-a întâmplat.
Înţeleg...
Jane...
Poate că sunt mai puţin fermecător decât Lefroy.
O atracţie superficială pentru unii. Pentru alţii mai degrabă afectare, dar...
- Nu am speranţe. - Speranţe ?
Nici nu-ţi poţi imagina.
Îţi mulţumesc pentru neasemuita onoare a cererii,
dar n-a mai rămas nicio fată în Hampshire ?
Tu ai fost cel care i-a scris judecătorului.
Trebuie să iei în considerare cât de mult te-am iubit mereu.
Ei bine ?
Te-ai întors la noi.
Lasă.
Dle Austen, trebuie să te informez că nu voi participa la slujbă azi.
- Nu în prezenţa acestei tinere. - Chiar aşa...
- Dacă trebuie să fiu sinceră... - Mătuşă !
Cred că fiica dumitale cea mai mică a fost într-o călătorie.
- Consideraţi călătoria o crimă ? - Călătoria fără încuviinţare.
Mai mult, să ştii că nepotul meu şi-a retras cererea
făcută cuiva fără familie, avere, importanţă
şi atinsă definitiv de suspiciune.
- Dar are o familie, doamnă. - Cu adevărat are.
Importanţa poate depinde de alte aspecte decât poate domnia voastră să conceapă.
Iar în ceea ce priveşte averea, o tânără ar putea să se întreţină singură.
O noţiune interesantă, dră Austen.
Permite-mi o plimbare de-a lungul râului să dezvoltăm subiectul.
Wisley ?
Îmi pare rău că te-a dezamăgit comportamentul meu, dle Wisley.
Se pare că nu te poţi mărita fără iubire.
Şi nici cu ea.
Te respect pentru asta şi îţi împărtăşesc opinia. Nici eu nu pot.
Am sperat mereu să-ţi câştig iubirea cu timpul,
dar sunt destul de orgolios ca să-mi doresc să nu fiu iubit pentru banii mei.
Ne despărţim prieteni ?
Da.
- Deci, vrei să-ţi câştigi traiul... - Cu peniţa. Da.
Toate poveştile tale au final fericit ?
Personajele mele vor avea,
după câteva necazuri,
tot ceea ce-şi doresc.
Binele nu invinge întotdeauna.
E un adevăr universal acceptat.
"... că un burlac ce posedă o avere frumoasă"
"trebuie să fie în căutarea unei soţii."
"Oricât de puţin cunoscute ar fi părerile sau sentimentele unui astfel de om"
"când ajunge pentru prima dată într-un loc,"
"acest adevăr e atât de înrădăcinat în minţile familiilor din împrejurimi,
"încât el e considerat o proprietate de drept a uneia sau alteia dintre fiicele lor."
" 'Dragul meu domn Bennet, ' îi spuse doamna lui într-o zi,"
" 'Ai auzit că Netherfield Park a fost în sfârşit închiriat ? ' "
"Domnul Bennet răspunse că nu."
" 'Chiar este', replică ea..."
Sunteţi dra Austen ? Acea domnişoară Austen ?
Nu, doamnă. Această formulare, după cum se obişnuieşte,
ar trebui adresată surorii mele mai mari.
Domnişoara Jane Austen, autoarea romanului "Mândrie şi prejudecată" ?
Sora mea doreşte să rămână anonimă, dar aprecierea dumitale e bine primită.
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
Vă rog, intraţi.
N-o să-l iert niciodată pe Henry pentru asta.
Ba da, o vei face. Întotdeauna îl iertăm pentru tot.
Jane, un vechi prieten.
Întârzie ca întotdeauna.
Madame le Comtesse, dră Austen.
Domnule Lefroy.
Vă rog să-mi permiteţi să v-o prezint
pe cea mai avidă dintre admiratoare, fiica mea, dra Lefroy.
Dră Austen, e o plăcere să vă cunosc.
Ne veţi citi în seara asta ?
Păi, ştii, sora mea nu citeşte niciodată.
Altfel, cum ar putea să rămână anonimă ?
- Dar... - Jane.
Voi face o excepţie
dacă noii mei prieteni doresc.
Vino, stai lângă mine.
E încântătoare, Tom.
"Începu acum să înţeleagă"
"că el era chiar bărbatul care, prin înclinaţii şi însuşiri,"
"s-ar fi potrivit cel mai bine cu ea."
"Judecata şi temperamentul lui, deşi diferite de ale ei,"
"ar fi corespuns cu totul dorinţelor ei."
"Ar fi fost o unire în avantajul amândorura."
"Prin firea ei degajată şi vioaie,
"spiritul lui s-ar fi deschis, manierele i s-ar fi îmbunătăţit"
"şi datorită raţiunii lui, instruirii şi cunoaşterii lumii,"
"ea ar fi putut dobândi beneficii de mare importanţă."
"Dar nu va mai fi nicio căsătorie fericită, care să înveţe mulţimile admirative"
"ce este adevărata fericire conjugală."
În scurta ei viaţă, Jane Austen a scris şase dintre cele mai bune romane ale Angliei.
Tom Lefroy a avut succes ca avocat şi a devenit Şeful Justiţiei din Irlanda.
Şi-a numit fata cea mai mare, Jane.
Nici Jane, nici sora ei mai mare, Cassandra, nu s-au mai măritat vreodată.