Traducerea şi adaptarea: adicoto & VocaTeam b.V.
Resincronizarea textului: talyba23
subs.ro team (c) www.subs.ro
Am să vă spun o poveste.
Dar, după cum ştie orice povestitor bun,
trebuie să te asiguri că ascultătorii sunt pregătiţi.
Toată lumea e aşezată comod ? Are cineva nevoie la baie ?
A, dumneavoastră din spate ?
Ei bine, abţineţi-vă.
POVEŞTI DE ADORMIT COPIII
Sunteţi gata ? Să începem.
Numele meu este Marty Bronson.
Sunt patronul şi directorul motelului Sunny Vista,
pe care l-am întemeiat la intersecţia
dintre bulevardele Sunset şi La Siena în Los Angeles, California,
în anul 1974.
Motelul e declaraţia mea de dragoste.
Îl conduc cu ajutorul copiilor mei.
- Wendy... - Te rog, cheia pentru dna şi dnul Dixon...
Mersi.
Şi Skeeter.
Pot să vă ajut cu bagajele, doamnă şi domnule Dixon ?
- Da, te rugăm. - Mulţumim, tinere.
- Pot să te ajut ? - Nu, mă descurc.
Pentru fiul meu Skeeter, motelul era un tărîm de poveşti.
Eşti prea agitat.
Galaxia nu-i destul de mare pentru amândoi.
Un loc plin de magie.
Plin de aventuri noi pentru un copil de 6 ani.
Skeeter, vino încoace.
Skeeter iubea locul la fel de mult ca şi mine.
Şi mereu venea cu idei de a-l face şi mai frumos.
Am o grămadă de idei despre cum putem să facem locul ăsta mai bun.
Mă gândeam să punem câte o pereche de şosete în fiecare cameră.
Oamenii uită mereu să-şi ia şosetele atunci când pleacă de-acasă.
O idee foarte bună. Acum e timpul de culcare.
- Eu plec cu domnul Nottingham. - Te rog, tati, nu sunt obosit.
Atunci... ce zici de o poveste de adormit copiii ?
A fost odată ca niciodată un băieţel.
Iar numele băieţelului era... Skeeter.
Ei bine, eram bun la povestit când muza era alături de mine.
Iar a-l face pe băieţelul meu să zâmbească era ceva cu adevărat magic.
Da, eram un tată priceput. Şi o gazdă pricepută.
Dar, din păcate... un om de afaceri slab.
Nu ştii să citeşti ce scrie pe pereţi, Bronson ?
Hotelul ăsta se scufundă în datorii. Iar eu îţi ofer ultima barcă de salvare.
Nu ştiu...
Am văzut contabilitatea, Marty. Dacă nu-mi vinzi mie, intri în faliment.
Da, dar întotdeauna am sperat ca acest loc să fie un cămin pentru copiii mei.
Ce zici de asta ? Dacă băiatul tău munceşte pe rupte
şi se dovedeşte isteţ la maturitate, am să-l las să conducă hotelul.
- Îmi promiţi ? - Da !
Acum semnează hârtiile alea nenorocite.
Aşa te vreau, Bronson.
Crede-mă, am să transform locul ăsta în cel mai frumos hotel din Los Angeles.
O să fie cel mai înalt şi mai uşor de văzut.
Şi, uite aşa, modestul nostru motel Sunny Vista
s-a transformat în măreţul Sunny Vista Nottingham.
Iar în ultimii 25 de ani,
a fost întreţinut cu dragoste de fiul meu, acum adult, Skeeter Bronson,
omul de la întreţinere.
Da, deşi promisiunea dlui Nottingham cum că Skeeter va conduce acest loc
pare să fi fost uitată,
Salut, tată.
Băiatul meu munceşte din tot sufletul
aşteptându-şi şansa.
Dnă Dixon ? E vreo problemă ?
Nu e ceva cu care să-ţi ocupi mintea, Bronson.
Dna Dixon a consumat sticlele de lichior din mini-bar şi nu vrea să le plătească.
Eu nu m-am atins de frigiderul ăla.
- Eu nu beau alcool. - Desigur, trebuie să fie o neînţelegere.
Am văzut cine a umblat.
Avea părul roşu şi barbă, un costum verde cu nasturi mari
şi avea cam 25 de centimetri înălţime.
Deci e vorba de un spiriduş ?
Exact.
Nu ştiam că fratele tău e în oraş.
Uite ce cred eu că ar trebui să facem.
Punem sticlele consumate pe cheltuiala mea
şi, data viitoare când vezi un spiriduş,
îi spui lui Aspen, care e pe jumătate troll...
... dacă-mi amintesc bine, trolii mănâncă spiriduşi, nu ?
Ea cu siguranţă ar mânca.
Astăzi, magia pluteşte în aer în marele hotel,
iar vântul schimbării va arunca povestea noastră într-o nouă direcţie.
Dar la ce v-aţi putea aştepta de la un hotel fondat de cineva
care iubea aşa de mult poveştile bune ca mine ?
Timpul e important aici, Skeeter.
Da, dar nu vreau ca şefu' să fie electrocutat.
- Ai reparat ? - Să vedem.
Probă, 2-10.
Se aude în spate ?
- Skeeter ? - Eu spun Barry, voi spuneţi Nottingham.
Barry avea fund obraznic,
iar barba îi era albă ca zăpada.
Haideţi, să auzim aplauze pentru barosan.
I-am încălzit pentru dvs, dle. Mă bucur să ne revedem.
- Germeni ! - Germeni ?
Skeeter, dl Nottingham are o teamă... nu teamă, o conştientizare
a germenilor şi a gradului de periculozitate
atunci când nu ne temem de ei îndeajuns.
Poate faci bine, având în vedere că azi n-am făcut duş.
Deci am şters-o de aici.
Barry Nottingham !
E genial. Îmi place tipul ăsta.
După cum ştiţi, posed 23 de hoteluri, de la Berlin până la Beijing.
Dar nu e niciun secret că acesta, Sunny Vista Nottingham, e preferatul meu.
Totuşi, e un hotel pentru secolul 20.
Avem nevoie de ceva pentru secolul 21.
Aşa că am decis să închidem acest hotel şi să construim noul
Sunny Vista Mega Nottingham.
Va fi cel mai mare hotel de pe coasta de vest.
Nu ştiu ce atâta agitaţie,
E viitorul în afacerile hoteliere.
... şi tema noastră secretă care vă va scoate din minţi.
Aşadar, sunt mândru să anunţ noul Director General al hotelului.
Aşteaptă asta de multă vreme.
Ştim cât de greu lucrează, cât de inteligent este,
şi cât de mult înseamnă pentru el acest hotel.
O plecăciune pentru domnul... Kendall Duncan.
Ce discurs frumos.
Mă bucur că ai venit...
Mă bucur să te văd. Nu mă atinge...
Bună treabă, tati.
O, salut, o ştii pe fiica mea, Violet ?
Numai după reputaţie, domnule.
Nu că ar avea o reputaţie... doar că e fierbinte...
Nu fierbinte... în sensul ăla, ci caldă la inimă
şi căreia îi placă să iasă să se distreze prin baruri
cu o grămadă de tipi.
Asta e Violet cea veche. De dinainte de a mă cunoaşte pe mine.
Acum, depinde numai de mine să o ţin departe de lumina reflectoarelor.
Şi a luat şi lecţii private de tenis cu Roger Federer.
- Felicitări. - Ceao, băieţi.
Trebuie să spun...
O să-mi fie greu să văd cum se tot mută hotelul.
Sper să poţi veni cu noi...
O să fie o mulţime de becuri de schimbat.
Cineva m-a atins. E vreo baie aici ?
Da, pe aici.
În regulă ! Toată lumea să-şi aducă oalele.
Iar autobuzul şcolii soseşte în 5 minute
şi dacă nu are cine să vă ducă acasă, grăbiţi-vă.
- Mulţumesc, dnă directoare. - Aici nu sunt directoare, sunt mamă.
Am observat că n-a mâncat nimeni din tortul cu germeni de grâu fără gluten.
Credeţi-mă, nu vă gândiţi la miros.
Ce, a murit clovnul ?
- Ce-ai în punga aia ? - Prăjiturele.
- Fugiţi ! - Încet, încet.
Surioară !
De ce trebuie să aduci carbohidraţi de fiecare dată când vii la mine ?
De fiecare dată ? Nu m-ai mai invitat de 4 ani.
Ce spui tu acolo ? Nu au trecut 4 ani.
Ai fost aici la petrecerea de 4 Iulie...
- Cea în care mi-ai pocnit soţul... - Da, asta a fost acum 4 ani.
Am vrut să-i dau un şut dar avea găuri în chiloţi.
Ştiam că te vei despărţi de el, ar trebui să te bucuri c-am făcut asta.
Hai să nu începem iar.
Ce fac copiii, acum după divorţ ?
Amândoi se resimt. Bobbi e foarte tăcut.
Salută-i, eu mă duc să-l plătesc pe tipul cu măgarul.
- Asta puţea aşa ? - Nu, prăjitura.
Da' ce e ? Prăjitură de măgar ?
Miroase-a bălegar.
Hei, vă mai amintiţi de mine ?
Unchiul Skeeter.
Mamă, ce-ai crescut de când nu ne-am mai văzut !
La mulţi ani, Bobbi.
Eu sunt Patrick, ea e Bobbi.
A, am greşit. Ţi-am luat ceva. La mulţi ani, Bobbi.
Poftim. Ţi le-am adus de la hotel.
- Cum merge şcoala ? - Skeeter ?
Am fost chemat în biroul directoarei, ca să vezi.
Distraţi-vă cu cadourile.
Şampon ?
Săpun ?
Un umeraş şi un prosop.
- Să nu vorbeşti despre şcoală. - De ce, ce se petrece ?
- Se închide. - Nu !
- Sunt pusă pe liber. - Tu ?
Dar tu eşti imaginea clasică a directorului de şcoală.
Eşti înspăimântătoare, rea, copiii sunt nervoşi în prezenţa ta.
N-a sunat cum trebuie. Ce altceva ai putea face ?
Să fii dictator ? Sau Bau-Bau.
Să trecem peste asta, am un interviu în Arizona.
Şi despre aste voiam să vorbesc cu tine.
Am nevoie să stai cu copiii. O săptămână.
Nu, nici măcar nu mă plac !
N-o să fie greu, Skeeter. Prietena mea, Jill, e profesoară.
Ea va aduce copiii dimineaţa la şcoală şi îi va supraveghea până seara.
Tu trebuie să te ocupi numai de schimbul de noapte.
De ce nu poate proasta de prietenă să facă treaba asta ?
Pentru că are ore la seral.
Skeeter ! Soţul m-a părăsit.
Voi fi concediată. Trebuie să mă mut.
Am nevoie de ajutorul tău.
Deci ai nevoie de mine. Ce bine e. Am s-o fac.
Dar trebuie să spui "Skeeter e cel mai tare, iar eu sunt tocilară".
"Skeeter e cel mai tare, iar eu sunt o tocilară."
Aşa şi eşti !
Săptămâna asta vom fi împreună.
- Poate mergem la pescuit. - Aş prefera să nu.
Patrick nu e un înotător destul de puternic.
Bine, vom sta în casă. Un poker, ceva ? Vă pot învăţa.
Jocuri de noroc ? Nu prea cred.
Bine, ce ziceţi de plimbări prin parc şi catalogări de specii de plante ?
Acum îmi place ce spui.
Nu ştiu nimic despre plante, decât că încerci tu să faci plăcinte din ele !
I-a plăcut. Deci încheiem cu nişte râsete.
Bate pumnu' !
Nu voiam să te lovesc, ci doar să facem semnul ăla...
... nu ştii, cu pumnul ?
Bine, încercam doar...
Asta e camioneta ta, şefu' ?
Da, doamnă.
Îţi dai seama că ocupi 2 locuri de parcare ?
E o camionetă mare, doamnă.
Nu e chiar aşa de mare, dle. Încape pe un loc.
A trebuit să parchez tocmai în capătul străzii.
Data viitoare poţi parca în cutie. E loc destul acolo.
Uite cum stă treaba.
Asta nu e camioneta mea, ci a hotelului la care lucrez.
Dacă o zgârii, mi se reţine din salariu.
Aşa că 2 locuri de parcare îmi asigură ceea ce numesc eu o zonă de protecţie.
Hotel ? Eşti fratele lui Wendy ?
- Da. - Eu sunt Jill.
Adică ?
Prietena ei, cea care va avea grijă de copii săptămâna viitoare în timpul zilei.
În regulă, June.
Ai de gând să fii la fel de ostilă tot timpul ?
Jill... Mă cheamă Jill.
Iar tu ai de gând să-ţi păstrezi tunsoarea tot restul vieţii ?
N-ai auzit ? Freza zburlită e iar la modă.
Sună foarte ecologic.
Păi nu putem avea toţi Priusuri.
De unde ştii că am un Prius ?
Scrie pe tine.
Acum eşti în zona mea de protecţie, iar eu vreau să dau cu spatele,
aşa că ar fi de mare ajutor s-o ştergi de-aici.
Poate vrei şi nişte cinnabon, o să ai nevoie de ele.
Daţi-mi-le înapoi ! Îmi sunteţi datori cu 6 dolari !
Şi de ce n-ai cerut să fii numit directorul hotelului ?
- I-a promis tatălui tău. - Am vrut, dar nu era momentul potrivit.
Ia să-ţi spun eu cum funcţionează.
Şeful cel mare îi dă slujba prostănacului de Kendall pentru că e cuplat cu fiică-sa.
Aşa merg lucrurile în lumea afacerilor. Totul rămâne în familie.
El primeşte fata, slujba, totul.
Iar eu nu mă aleg cu nimic.
- Alo ? - Unde eşti ? Încă n-ai plecat ?
Tot aici sunt. Tu cine eşti ?
Trebuie să ajung la ore. Copiii te aşteaptă, în regulă ?
Scuze, am uitat. Ajung în 20 de minute.
Sunt baby-sitter la nepoţii mei diseară.
Ai vreun sfat ?
Când am făcut eu asta cu verii mei, i-am lăsat să-mi coafeze părul.
Mi-au pus bigudiuri şi tot felu' de chestii ca să arăt ca Milli Vanilli.
- Poţi încerca şi tu. - Să-mi împletesc părul.
- Bună idee. Îmi dai şi mie nişte cartofi ? - Normal, eşti prietenul meu cel mai bun.
Chiar mi-ai făcut un bine. Se întinereşte pielea.
Deci, cine e victima adevărată ? Tu eşti.
Delicios...
VĂ RUGĂM SĂ NE SALVAŢI ŞCOALA !
- Crezi că semnele astea vor ajuta ? - Se pot întâmpla miracole, ştii ?
Adică se poate şi ca tati să se întoarcă ?
Scuze de întârziere.
Pijamalele sunt pe pături, iar eu mă întorc la 8 şi jumătate să-i iau.
- În regulă. - Ăsta e numărul meu de mobil.
Sună-mă dacă e vreo urgenţă.
Distracţie plăcută la seral.
- Pa, copii ! - Pa !
Sunt pregătit. Mi-am luat periuţa de dinţi şi pasta
şi nişte chiloţi curaţi.
Poate nu-s chiar aşa curaţi...
- Vreţi să ne uităm la televizor ? - Noi n-avem televizor.
- Alo ? - Urgenţă !
Nu au televizor.
Da, Wendy nu vrea ca ei să se uite la televizor.
Nu ştiai asta ?
Sunt multe lucruri pe care nu le ştiu.
Eu n-am avut voie să vin pe-aici. Tatăl lor nu mă plăcea.
N-ai nevoie de televizor. Jucaţi un joc, faceţi un puzzle...
Sigur găseşti tu şi altceva de făcut.
Să-i las să-mi împletească părul ?
Nu cred că ar fi bine ca cineva să se atingă de părul tău.
Ce ziceţi, să mergem în vecini să învelim copacii vecinului în hârtie igienică ?
Nu ? Bine, e ora de culcare.
Deci, sunteţi bine ?
Trebuie să ne citeşti o poveste de adormit copiii.
Aveţi vreuna ?
Ia să vedem ce avem aici.
"Aligatorul Rainbow salvează mlaştina"
"Veveriţa_bc primeşte o cască de biciclist"
Eu nu vă citesc poveşti de-astea comuniste ! Poveşti ca lumea n-aveţi ?
Cum ar fi ?
Din alea cu cowboy, dragoni, extratereştri sau...
Ce naiba am eu pe cap acum ?
E Bugsy. E porcuşorul nostru de Guineea.
- De ce i-aţi spus Bugsy ? - Din cauza ochilor.
Ia să-i văd şi eu.
Sunt mai mari decât ai unei vaci !
Sunt ochi sau bile de bowling ? Nu-mi pot lua ochii de la ei.
Treci acolo să nu-i mai văd.
Vreţi să inventez eu o poveste ?
Cum făcea tatăl meu pentru mine ? Poate mă pricep.
Bine. Să-ncepem...
A fost odată ca niciodată, într-un regat magic şi îndepărtat,
era un cavaler nobil şi viteaz,
extrem de chipeş, ce locuia într-un mare castel,
pe care călători de pretutindeni veneau să-l viziteze.
Acuma, cavalerul ăsta muncise ani de-a rândul
şi probabil credeţi că era stăpânul castelului, nu ?
- Corect ! - Greşit !
De fapt, nici măcar nu era cavaler.
Nu !
Era, de fapt, un ţăran de rând.
Şi, deşi era fiul răposatului lord Marty
şi cunoştea totul despre cum se conduce un castel,
toţi considerau că ăsta îi e locul.
Numele lui era Domnul Subapreciat.
- Ce înseamnă sub-depreciat ? - Sub... cum ?
- Sub-depreciat. - Am uitat că ai 6 ani.
Numele lui era Sir DregeTot.
Dar la urma urmei, regatul în care locuia
nu punea preţ prea mare pe devotament şi muncă,
pentru că celebritatea ţinutului era Sir Pupîncurici.
Iar el îşi petrecea tot timpul pupând lumea în fund.
Bineînţeles că vă fac rost de bilete la Lion King pe primul rând !
Iar DregeTot avea un prieten bun, călugărul Fred.
Care era cam dus cu sorcova.
- Erau şi copii în regatul ăsta ? - Da, da, sigur.
Erau doi tineri prinţi.
Domnişoara Pute şi domnişorul Miroase.
Şi nu uita, Jillian, regina zânelor.
Regina zânelor ?
Dacă tot trebuie să apară, hai s-o facem un corb furios.
Nu, ar trebui să fie o sirenă-profă.
Da, cea mai bună sirenă-profă din lume.
Copilaşi, deschideţi cărţile la pagina 16.
- Da domnişoara sirenă. - Să începem.
Bine, e sirenă, cum vreţi voi. Să revenim la poveste.
Într-o zi, regele îi strânse pe toţi la castel.
Sunt nespus de fericit,
căci, astăzi, am ales un campion care va conduce acest castel
şi va fi sfetnicul meu de încredere şi cel mai bun prieten.
Noul meu campion e... Sir Pupîncurici !
Mulţumesc !
Săracul DregeTot fusese dat de-o parte.
Aşa că s-a mutat într-un pantof uriaş,
şi-a tras o faţă naşpa de atlet.
- S-ar aruncat într-un şanţ cu apă - Ce naiba...
şi a sfârşit mâncat de crocodili.
Sfârşit.
Sfârşit ?
- Nu poate fi ăsta sfârşitul. - De ce, de ce nu ?
Pentru că nu e fericit.
Nu există finaluri fericite în viaţa adevărată.
Cu cât aflaţi asta mai devreme, cu atât mai bine.
- Dar nu e corect. - Ce nu e corect ?
Adică, DregeTot n-ar trebui să aibă şansa să devină un campion ?
O şansă ?
Dacă e mai bun decât Pupîncurici, ar trebui să aibă şansa de a o dovedi.
Da, bine, Bobbi.
Dar ceea ce a spus, de fapt, regele...
Dacă mă gândesc mai bine, mai e un om de valoare în regatul meu.
Şi nu ar fi cinstit dacă n-ar avea şi el o şansă.
Sir DregeTot !
Şi atunci, mulţimea o luă razna.
DregeTot, ăsta, e iubit de oameni !
Iar Fred i-a dat un şut în fund unui goblin care huiduia,
sirena şi-a dat drumul la mişcările ei din coadă,
iar Pute şi Miroase au dansat un dans irlandez rapid.
Până şi Bugsy a scos nişte mişcări beton.
Apoi...
... a început să plouă cu mingiuţe de gumă.
Ploaie cu mingiuţe de gumă ?
Da, de ce nu ? Doar e o poveste. Orice e posibil.
Da, în poveşti.
Mi-aş dori să fie aşa şi în realitate. Chiar îmi doresc.
- Ce-a fost asta ? - Bugsy.
Sună din clopoţel când îi este foame ?
Nu, când trebuie să doarmă.
Cum spuneţi, Înălţimea voastră.
Somn uşor. Şi ţie, ochiosule.
Nu prea am resurse, dar...
... am să pregătesc un mic dejun delicios...
... care ştiu că o să vă placă.
Nişte banană cu orez şi... cum le spune, germeni de grâu ?
Ştiam că germenii nu fac bine, dar hai să punem.
Îmi place. Sandwich de banană cu germeni de grâu.
Ia să vedem.
E oribil.
Mama voastră l-a gustat vreodată ?
Ce mama naibii. N-avem nimic folositor în casa asta.
Puţină aromă...
Aşa nu mai trebuie să ne spălăm pe dinţi.
Măcar, acum are gust mentolat. Vreţi şi voi ?
Bronson...
Televizorul din camera dlui Nottingham nu mai funcţionează, trebuie reparat.
Sunt cam ocupat acum. Trebuie să am grijă de nepoţii mei.
Scuze, ai probleme cu recepţia ?
Dl Nottingham vrea să se uite la TV acum !
Am auzit. Vorbesc şi eu trolleza.
Stai liniştită. Vezi că e un spiriduş în spatele tău.
Te-am păcălit.
- Mulţumesc, domnilor. - Cu plăcere.
Da, e mişto, nu ?
Trebuie să repar televizorul şefului meu, dar am nevoie de cineva să vă supravegheze.
Ia staţi aşa.
Violet !
Skeeter Bronson, omul de la întreţinere de deunăzi.
Exact.
Cu mine sunt nepoţii mei, dar trebuie să repar televizorul tatălui tău.
Crezi că poţi sta cu ochii pe ei câteva minute ?
Da, gata, mă duc.
Intră !
- Dle Nottingham ? - Televizorul nu porneşte.
Nu ? Staţi că mă uit imediat.
- Să aprind puţin lumina. - Nu, nu, nu !
Nici gând !
Am un început de răceală şi vreau să rămân pe întuneric.
Tu nu ştiai că viruşii se reproduc cu 80 % mai repede pe lumină ?
Bine, rămânem pe întuneric. Viruşii sunt în încurcătură.
Vino spre mine.
Trebuie să fie pe aici pe undeva.
- Pentru numele lui Dumnezeu ! - Scuze, nu vedeam nimic.
- Televizorul e acolo. - Aici e televizorul !
- Deci, cum merge cu noul hotel ? - Încă avem probleme cu aprobările.
Dar nu-ţi pot spune secretul. Nu vreau ca cineva să-l fure.
- Am înţeles. - Bine, ţi-l spun. Ia loc.
Minunat.
Gata ?
Rock and Roll.
Înregistrări vechi pe vinil. Tonomate în hol.
Cum este şi Hard Rock.
- Cine ? - Hard Rock Hotel.
Fac asta de mulţi ani.
Trimite-l pe Kendall Duncan aici de urgenţă.
Ce pămătuf bun.
Mulţumesc.
Aşadar, Patrick, adevăr sau provocare ?
Adevăr.
Câţi ani aveai când ai sărutat o fată ?
- Patrick n-a sărutat nicio fată. - Nu am încredere în niciuna.
Poate în Tricia Spark.
E colega ta de clasă, micule Romeo ?
- Salut ! - Bună, mătuşă Jill, ai găsit bileţelul ?
Da, şi acum trebuie să plecăm la şcoală.
- Salut. - Salut.
- Tu eşti... - Da.
Ia-ţi grăsanul de şoarece.
Porcuşor de Guineea...
Iar tu, tinere...
Vreau să aud mai multe despre Tricia Spark data viitoare când ne vedem.
Tricia Spark e cu doi ani mai mare decât tine.
E bună !
Sunt foarte dezamăgit de tine, Kendall. Era să fac o greşeală apocaliptică.
Această idee a ta cu hotelul rock and roll e fumată.
Păi, intenţia mea era de a o face în stilul nostru.
Ştii ceva, Skeeter ?
Tocmai mi-am amintit ceva ce i-am spus tatălui tău.
Mai exact, am să-ţi ofer o şansă.
Dacă reuşeşti să propui o temă mai bună decât Kendall,
te las pe tine să conduci noul hotel în locul lui.
Nu credeţi că e o glumă prea crudă
ca să i-o jucaţi tipului de la întreţinere ?
Nu, nu cred.
Domnul Bronson lucrează în această companie de 25 de ani.
Încep să cred la modul serios că l-am subconsiderat.
- Poftim ? Subconsiderat ? - Exact.
Vă puteţi prezenta amândoi cu propunerile la petrecerea de ziua mea, în weekend.
Mulţumesc, Kendall. Asta e totul.
Dle Bronson, televizorul, te rog.
Şi ai grijă la vaporizatorul de germeni !
Cea mai bună zi din viaţa mea !
Îmi place maşina ta, amice.
Mersi, campionule, ştii cum se spune.
Ca să fii cel mai bun, trebuie să conduci ce-i mai bun.
Nu mi-o lua în nume de rău, dar cât costă o frumuseţe din aia ?
- Ştii, e surprinzător de accesibilă. - Chiar ?
Cred că dacă pui deoparte toate salariile până la sfârşitul vieţii
şi apoi înmulţeşti cu 10, o să poţi să cumperi toba de eşapament.
Vrei să facem întrecere ?
Ai câştigat !
Bravo !
Asta chiar e ciudată.
Cred că glumeşti !
Uită-te şi tu, o să pierd toate bomboanele !
Cum poţi să nu observi un trailer de 20 de metri ?
Deci, trebuie să te lupţi pentru postul tău cu Skeeter Bronson.
- O să-l anihilezi. - Da, ştiu. E doar un mic impediment.
Mulţumesc că-mi eşti alături.
Eu am să fiu aici cât timp există acest loc.
- Bună, copii ! - Îl căutăm pe Skeeter Bronson.
Dl Bronson... Îl găsiţi la camera 109.
- Bine. - Pe aici, vă rog.
Doamne, ai văzut ?
Ochii ăia parcă se holbau până în adâncul sufletului meu.
- Bună, unchiule Skeeter ! - Salut !
De unde ştiaţi că vreau să vă văd ?
Salut, şefu'. Uite-l şi pe Bugsy.
- L-am luat. - De ce trebuie să stea aici ?
Pentru că sunt de serviciu la noapte, Jennifer.
- Jill mă numesc, de fapt, Scooter. - Nu-i nimic.
- Nu cred c-ai făcut aşa ceva. - Ba da, şi uite că o mai fac o dată.
Deci, vi s-a întâmplat ceva ciudat azi ?
La noi a venit o suplinitoare cu un petec pe ochi.
Asta e un pic ciudat. Dar eu întreb de ceva serios.
De genul coincidenţelor.
Cu biluţe de gumă ?
- N-avem voie să mestecăm gumă. - Sigur că nu.
- Vreţi să mergeţi la culcare ? - E de-abia cinci şi jumătate.
Şi nu am luat cina.
Bine.
Room service !
Deci, nu v-aţi dat niciodată cu skateboardul ?
Şi n-aţi jucat jocuri video ?
- Mama spune că-ţi corup mintea. - Nu-i adevărat.
Eu am jucat jocuri video toată viaţa şi uitaţi-vă la mine...
Da, poate are dreptate.
Tu n-ai mâncat niciodată şuncă ?
Ce-i şunca ?
Şunca e partea suculentă de pe fundul porcului.
Dar e delicioasă şi gustoasă, nu cum am lăsat eu să se înţeleagă.
Iar ăsta e primul vostru hamburger ?
Şi ? Cum vi se pare ?
- Îmi place schimbarea. - Mama o să ne omoare.
Nu. Mai întâi de toate, n-o să afle despre asta.
Şi în al doilea rând, şi ea a mâncat o grămadă de hamburgeri
când eram noi copii, chiar în camera asta.
Pe bune ?
Bugsy cred că a mâncat cam mulţi hamburgeri în ultimele 10 minute.
Dacă o să continue aşa, o să facem în curând şuncă din el.
Glumeşte, Bugsy, nu te speria.
În regulă, la culcare cu voi, carnivorilor.
Vreau să vă spun poveste nouă.
- Ce ziceţi de cowboy şi indieni ? - Da, e o noapte specială.
Mie-mi plac cowboy şi indienii din cauza conflictului.
Deci... a fost odată ca niciodată, pe vremea cuceririi vestului,
înainte de a se inventa room service-ul,
era un fermier pe nume Jeremiah Spitz.
Era un om înaintea timpului său,
dar avea o problemă cu mijlocul de transport.
E calul meu ! N-am fost eu !
Cineva i-a spus lui Jeremiah că dacă vrea să fie cel mai bun,
trebuia să călărească pe cel mai bun.
Poţi să-mi arăţi cel mai bun cal ?
Străbunii mei cred că spiritele cailor
coboară din munte în timpului vântului de foc.
Mulţi războinici viteji au pornit pe cărarea ursului lunii...
Bine, eu vreau doar să văd cel mai bun cal.
- Nu vreau să ştiu toată povestea. - Scuze. Se poate şi aşa.
Scoate-l afară pe Ferrari !
Ia te uită !
Călare pe aşa un animal, ţi se acordă automat respectul,
dar cred că depăşeşte bugetul meu.
Să-ţi spun ceva.
Ţi-l dau pe Ferrari...
... pe gratis !
Sfârşit. Mi-a plăcut.
Genială poveste. Deci ai primit un Ferrari pe gratis.
Mi-a plăcut asta.
Un tip primeşte un cal pe gratis ?
Nu e o poveste prea reuşită.
Unde e întorsătura ? N-am învăţat nimic.
Ai o obligaţie morală faţă de ei ca să înveţe ceva pentru viaţă.
Nu ştiam că avem ore suplimentare la şcoală.
De ce nu face ceva ce ar face un gentleman ?
Ca de exemplu să salveze o domniţă în pericol ?
Nu-i rea ideea.
Deci... să continuăm.
Jeremiah se plimba, când...
Vreţi poşeta mea ? Ajutor !
Poftim, luaţi !
Hai, băiete !
Ce mai ai pe acolo ?
Ajutor !
Lăsaţi-o în pace pe domniţă !
Pot să vă conduc, doamnă ?
- Frumos cal. - Vechitura asta ?
Vrea cineva să-i dea doamnei lucrurile înapoi ?
- Eroul meu ! - Mi-a plăcut asta.
Deci Jeremiah o ducea pe dra Davenport înapoi în oraş în siguranţă, când ea spuse,
Mergem să bem nişte şampanie în baia din apropiere ?
Baie ?
Da... nu... spuneam asta pentru că am vrut să văd dacă sunteţi atenţi.
De fapt, Jeremiah a dus-o pe dra Davenport în cel mai apropiat oraş în siguranţă.
Cum aş putea să-ţi mulţumesc ?
Nu e nevoie să-mi mulţumiţi.
Dar insist să-mi exprim recunoştinţa într-un fel.
Corect. Am să accept...
O sută de milioane de dolari !
Sfârşit. Sper să aibă efect.
Bine scris, o construcţie reuşită, mi-a plăcut.
Jeremiah n-ar lua bani pentru că a făcut o faptă bună.
Eu îl ştiu mai bine pe Jeremiah şi vă spun că aşa ar fi făcut.
- Iubeşte banii. - Rescrie, rescrie.
- Gentlemanii nu sunt plătiţi. - Cine spune povestea ?
Mai repede merge aşa:
Dar trebuie să-ţi dau ceva ca semn al aprecierii mele.
- Nu, nu. - Poate un sărut ?
Punct lovit !
Şi în clipa aceea, Piticul Henry îi trage una.
De ce dracu' ai făcut asta ?
Pentru că sunt furios !
- Eu nu ţi-am făcut nimic. - Sfârşit.
Râdeţi cât vreţi, eu am să iau un Ferrari şi un sărut în orice zi.
Eu aş vrea să sărut un Ferrari.
Gata. Noapte bună.
Noapte bună, unchiule Skeeter.
- Noapte bună, amice. - Mulţumim pentru poveşti.
Tu ai venit cu părţile cele mai bune, Bobbi.
- Noapte bună tuturor. - Şi ţie, Bugsy.
Iar frizura te prinde. Te întinereşte cu câţiva ani.
Dacă dormi aici, am să ies câteva ore.
Sunt obligat de lege să-ţi aduc la cunoştinţă
că sufăr de boala panicii în somn.
Şi ce-i asta ?
Crede-mă, nu vrei să ştii.
Ce naiba...
De ce mi-ar da cineva un Ferrari pe gratis ?
Cred că-mi pierd minţile.
Mulţi cai putere mai sunt sub capota aia.
Salutare !
Tu eşti tipul cu care trebuie să mă văd ?
Sunt aici, nu ?
Şi... sunt pe cale să primesc un Ferrari roşu ?
Nu văd de ce nu.
Pe gratis ?
Sună bine.
Şi acum ce trebuie să fac ? Să mănânc o mingiuţă de gumă ?
Da.
Căzută din cer, nu ?
Nu spun nimănui.
Acum, închide ochii şi numără până la trei.
Altfel nu se petrece nimic.
Hei ! Portofelul meu !
Nu mai e al tău.
La o parte.
Mi-a luat portofelul cu cei trei dolari.
Şi abonamentul la meciurile de baseball ale celor de la Barracudas.
Opriţi-vă.
Pot să vă conduc, doamnă ?
- Skeeter ? Skeeter Bronson ? - Da, doamnă.
Ce-ar fi să-i daţi doamnei toate pozele pe care le-aţi făcut ?
Nici gând !
Sunteţi siguri ? Eu aş zice contrariul.
Fugiţi !
Mă bucur că n-a fost nevoie să folosesc ăsta.
Eşti eroul meu.
Chiar ?
A fost minunat, Skeeter.
Nu ştiu ce s-a întâmplat. Parcă ceva mă controla şi era bine.
Cum aş putea să-ţi mulţumesc ?
Nu e nevoie să-mi mulţumiţi, doamnă.
Sunt în prezenţa unui gentleman ?
La dispoziţia dumneavoastră, doamnă.
Ei bine, trebuie să-mi exprim într-un fel recunoştinţa.
Consideră că eşti un om rău, fraiere.
Ştiam eu c-o să apari !
Hai încoace, Jimmy, până nu cheamă uriaşu' poliţaii.
De-aia facem noi ceea ce facem. Să bagi la cap asta, amice.
Să mergem !
Hai d-aici, repede !
Oamenii înalţi sunt nişte împuţiţi.
Chiar nu vezi în fiecare zi aşa ceva.
Într-adevăr.
Şi în aceeaşi notă ciudată, îţi urez noapte bună.
Bine...
Deci asta am câştigat.
Ce ai câştigat ?
Asta-i chiar... N-ar trebui să...
- Dar ştii ceva ? Chiar voi accepta. - Despre ce vorbeşti ?
Vorbesc de o fată foarte generoasă, ce vrea să-i dea în dar salvatorului ei...
... un Ferrari roşu ca o cireaşă !
Gratis !
Asta-i chiar incredibil !
Îţi urez noroc cu chestia asta. Eu o plec acum.
Mai ai unul pe acasă ?
Să vin după tine sau ceva de genul ăsta ?
Serios acum, nu e nici un Ferrari ?
Atunci, măcar cei o sută de milioane de dolari !
Da.
Bună.
- Bună, mătuşă Jill. - Ia spuneţi, cum a fost aseară ?
Un pitic nervos mi-a dat una în picior şi n-am primit cadou un Ferrari, deci rău.
Cât de trist...
Vorbeşte de povestea noastră de adormit.
Unchiul Skeeter a spus că Jeremiah o să primească un alt cal şi un sărut,
dar eu am spus că un pitic îl va lovi.
Tu ai spus.
Poate aşa merge, de fapt. Copiii decid povestea.
Aud nişte clopoţei. Ştii ce înseamnă asta.
Ce înseamnă ?
Cum ? Nimic.
- Nu-ţi face griji. - N-o să-mi fac.
Bine, copii. Ce face Bugsy ?
Trage să dea jos hamburgerii pe care i-a mâncat aseară.
Da, i-am dat lui Bugsy resturi de la un hamburger,
dar copiilor le-am dat cereale, pentru că lor asta le place.
Atunci, tot numai Bugsy se uită şi la televizor, nu ?
Da, i-am dat doar acum drumul. Şi uite, stă cu ochii lipiţi de el.
Sunt nevinovat !
Ce-a fost asta ?
Cred c-a fost boala panicii în somn.
Haideţi să ieşim de-aici, până nu îl apucă alt atac de panică.
Staţi. Hai să-i daţi un pupic unchiului. Sunt rudă, merit asta.
Uitaţi aici.
Şi încă unul, pentru drum.
- Nu. - Haide, acuma...
Nu-ţi face griji, unchiule Skeeter, ne întoarcem diseară.
Chiar nu-mi fac, vă întoarceţi fiindcă avem o poveste senzaţională diseară.
În care va fi vorba şi despre nişte idei de teme pentru hotel.
Poate nu ne vom mai întoarce.
- Skeeter... - Dle Pupîncurici. Dle Kendall.
Înţeleg că simţi nevoia de-a te pregăti pentru mica noastră înfruntare.
Dar asta nu te scuteşte de responsabilităţile tale.
Luminile sunt stinse la piscină, liftul de serviciu sudic merge încet...
Dă-mi să gust plăcinta aia cu brânză.
Şi încă un lucru.
Am auzit de fapta ta eroică, cu prietena mea, de aseară.
Paparazzii ăia...
Ştiu ce urmăreşti, de fapt, dar n-o să-ţi meargă.
Va trebui să găseşti altă metodă să te dai pe lângă moş, pentru că eu îţi spun:
Violet Nottingham nu va ieşi cu un om bun la toate.
Kendall !
Două chestii. Prima...
Ai ceva acolo.
Foloseşte-ţi mâinile, e oribil să văd aşa ceva.
Iar a doua, când voi primi slujba la hotelul cel nou,
chiar mă gândisem să te ţin în continuare, deci ai grijă pe ce ton îmi vorbeşti.
Scurta ta excursie în tărâmul viselor s-a cam terminat, prietene.
Ştim cu toţii că tatăl tău ratat a dus la faliment hotelul ăsta
şi, din fericire, tu nu vei primi şansa de a face aceeaşi greşeală din nou.
Ai face bine să ridici aia de pe jos.
- Da, sunt Duncan. - Bună, iubitule.
- Tot caut locaţia pentru hotel. - Dar ţi-am dat adresa, puişorul meu.
Adresa pe care mi-ai dat-o nu-i bună. E o şcoală aici.
- Ce şcoală ? - Şcoala generală Webster.
- Atunci, eşti exact unde trebuie. - Chiar aşa ?
Şcoala asta se va închide.
Bătrânul a tras nişte sfori la Ministerul Educaţiei.
- Nu mai spune ? - Se apucă imediat de demolat.
- Astea sunt veşti extraordinare. - Guriţa mea...
Skeeter ? Sunt Wendy.
- Surioară ! - Bună.
Cum merge treaba ?
- Copiii sunt în regulă ? - Da, ne distrăm pe rupte.
E chiar impresionant, Bobbi,
dar unchiul Skeeter poate să sară chiar de-a lungul canapelei.
- Skeeter, pot vorbi cu ei ? - Nu prea, îi duc acum cu cortul.
- Nu ! - Am plecat spre Arizona, pa !
Cu cortul ? Nu ! Se pot otrăvi cu iedera de-acolo !
- Să mergem. În linişte. - Unde mergem ?
Într-un loc deosebit, prostuţilor !
Înainte, marş.
Nu ştiu ce-aş mai putea spune, dar Bugsy îşi sparge capul !
Ne-am scos cu o noapte sub cerul liber !
Ia uitaţi ce-a pregătit aici ! Ce mişto e !
- Vezi ce frumos e ? - Aveţi grijă lângă focul ăla !
Nu ştie nimeni că suntem aici.
Doar din auzite ştiam de bezele.
Le-am văzut în reviste.
Nici nu mi-am imaginat că sunt aşa de bune.
Să sperăm că mama voastră nu va afla că v-am dat aşa ceva.
Eu n-o să-i spun.
Nu la voi mă gândeam. Ea e veriga slabă.
Cred că la asta voi închide ochii.
Sirenele pot fi şi de treabă, ca să vezi.
- Cine anume ? - Nimeni.
Când eram mai tineri şi mai ieşeam cu mama voastră pe acoperiş,
tatăl nostru ne spunea mereu să ne uităm la stele şi să încercăm să desenăm ceva.
Cum ar fi... Uitaţi acolo !
Pentru mine, aia arată ca o cămilă. Vedeţi cocoaşele şi limba scoasă afară ?
- Da, văd şi eu. - Uite acolo ! E o piramidă.
Da, bravo, Patrick !
Uitaţi-vă chiar lângă lună.
Seamănă perfect cu Bugsy.
Stai liniştit, Bugsy. Tot tu ai ochii mai mari.
- Unchiule Skeeter. - Da, frumoaso.
Crezi că tatăl meu se va întoarce ?
Asta e o întrebare dificilă.
Cu siguranţă are ceva probleme psihice,
de nu-şi doreşte să fie alături de voi clipă de clipă.
Dar ştiu asta...
O veţi avea întotdeauna pe mama voastră.
Şi o veţi avea şi pe ea, cu care puteţi ieşi.
Şi pe mine. Eu nu voi pleca nicăieri.
Ne-am înţeles ?
Sunt ca mirosul picioarelor. Voi fi mereu prin preajmă.
Gata. M-aţi făcut să întârzii. Sper că vă bucuraţi.
- Distracţie plăcută la seral. - Ne vedem mâine !
Acum c-a plecat ea, să trecem la lucruri serioase.
Lăsaţi bezelele. Povestea acum !
Povestea din seara asta va fi super specială.
Se numeşte "Povestea despre ideile Marelui Hotel".
- Cum ? - Plictisitor.
Haideţi, am nevoie de voi cu asta, mi-ar îmbunătăţi enorm viaţa. Vă rog.
Bine, fie. Oricum mai avem încă o noapte, să mai avem şi azi o poveste amuzantă.
Ce-ar fi să ne spui ceva cu Evil Knevil ?
Despre curse de maşini, sărituri, zboruri.
Sau poate ceva gen romantic.
Am o idee şi mai bună.
Să combinăm acţiunea şi romantismul...
- Şi să facem o poveste de rom-acţiune. - Da !
Să începem.
Cel mai mare erou al Greciei antice a fost, bineînţeles, Skeeticus.
Era cu adevărat senzaţional, dar cu toate astea, subapreciat.
Şi a fost ignorat ani de zile.
Dar, în sfârşit, primi şansa de a-şi arăta aptitudinile în Marea Arenă.
Ştia că dacă izbutea s-o impresioneze pe fiica împăratului,
ar fi ajuns într-o bună zi să fie conducătorul ţării.
Skeeticus !
- Are o trăsură destul de bună. - Pentru un ţăran.
Văd Londra, văd Franţa, îmi văd chiloţii mei auriţi.
Ce face ?
Scoateţi elefanţii !
Ştiţi că se spune că Hercule ar fi fondat Jocurile Olimpice ?
Ei bine, Skeeticus inventase jocurile extreme.
N-o să reuşească !
Vă place ?
Deci cum ne descurcăm până acum ?
- Mai bine nu se putea. - Putem trece la partea cu romantismul ?
Tu să-mi spui, micuţo. Se alege Skeeticus cu fata sau nu ?
Aşa e mereu în poveştile astea.
Da, ai spus-o ! Deci se va întâmpla asta !
Deci, ies împreună să bea ceva sau nişte brânză cu vin, da ?
Da, se duc la o cârciumă veche. Şi ghici cine mai e acolo.
Led Zeppelin. Spune "Led Zeppelin", te rog !
Toate fetele care au fost rele cu Skeeticus de-a lungul vieţii.
Ce spui tu acolo ?
Nimeni n-a fost rău cu Skeeticus, el era cel mai de gaşcă.
Mama spune altceva.
Bine, toţi au fost răi cu Skeeticus ! A avut probleme.
Spuneţi povestea mai departe.
Dumnezeule !
Ele văd că, acum, el e cu cea mai frumoasă femeie din oraş şi sunt geloase rău de tot.
Sunt atât de geloase, că nici nu ştiu ce să facă.
Încep nervoase să joace Hokey-Pokey.
Îţi pui mâna dreaptă înăuntru, îţi scoţi mâna dreaptă afară,
Îţi pui mâna dreaptă înăuntru, şi o scuturi într-una.
Aşa...
Apoi, Skeeticus îşi duce prietena pe plajă.
Şi dintr-o dată, un tip gras şi păros...
... apare pe ţărm, leşinat.
- De ce păros, nu înţeleg. - Uite aşa.
Avea ceva în gât şi nu respira.
- Mulţumesc ! - E bine sănătos !
Apoi începe să plouă cu găleata şi intră într-o peşteră fermecată.
- E mişto în peşteră. - Şi era şi Abe Lincoln acolo.
Abe Lincoln ? Tu faci mişto acum ? Ce naiba te-a apucat ?
Îmi pare rău...
N-am vrut să ţip, Abe Lincoln e o idee bună totuşi.
Doar că Skeeticus nu primeşte şi el un sărut ? N-ar merita ?
A trecut mult timp de când... Şi buzele lui sunt...
... foarte uscate, pentru că nu le-a mai folosit.
Bugsy, eşti de partea mea ?
Mai vedem noi.
Vorbesc cu cea mai frumoasă domniţă din ţară ?
- Eşti Skeeter Bronson, nu ? - Chiar el !
Scuze de confuzia aceea cu Ferrari-ul de aseară, dar...
Sunt pe plajă acum şi intuisem că vei fi şi tu aici.
Ce-ai zice să luăm prânzul împreună ?
Oricât de bine ar suna, nu pot. Mă tem că sunt deja în drum spre Vegas.
Vegas ? N-a vorbit nimeni de Vegas.
Da, nu-i spune lui Kendall, el crede că sunt la bibliotecă.
Păi... Prinţeso... Credeam că ieşim împreună.
Ne vom vedea la ziua de naştere a tatălui meu.
Pa, Skeeter !
Deci mâine va fi întâlnirea ? Merge şi aşa.
Ai grijă !
Eşti în regulă ?
Îmi pare aşa de rău !
Cum a rămas cu bariera de protecţie ?
- N-ar fi trebuit să fii la şcoală ? - Acum ar fi trebuit să-mi caut de lucru.
Dar din cine ştie ce motiv, am simţit nevoia să merg la plajă azi.
Nu ţi-e foame ?
Ba da, întotdeauna mi-e foame când am dureri.
Bine, pentru că fac eu cinste.
Bun, te voi lăsa să-mi faci cinste, fiindcă mi s-a furat portofelul,
deci oricum nu puteam plăti.
- Bineînţeles că ţi s-a furat portofelul. - Nu înţeleg ce vrei să spui.
De tine vorbesc. Întotdeauna ţi se întâmplă ceva.
- O să porţi toată ziua pălăria mea ? - Eu nu port pălăria nimănui.
Perfect pentru un prânz gratuit.
Fetelor, ia uitaţi-vă acolo.
E cumva Skeeter Bronson ?
- Dumnezeule ! - Nu pot să cred.
Skeeter ! Bună !
Mă mai ţii minte ? Sunt Donna Hyde, din liceu.
Da, îmi aduc aminte.
Mă gândeam eu că trebuie să dau şi peste tine.
- Aşa că iată-te ! - E aşa de ciudat !
Noi tocmai plănuiam întâlnirea de 10 ani de la terminarea liceului.
Vorbeşti ca o gură spartă.
- Chiar de voi vorbeam şi noi. - Sigur că da.
Te poţi preface că eşti prietena mea, pentru o clipă măcar ?
Nu prea am chef de asta.
Îmi schimb motorul camionetei cu unul pe bio-diesel.
- Bine. - Ţine-te bine.
Ea e prietena mea, fetelor. Ea e Jill.
Bună !
- Ea e prietena ta ? - Da.
Da, sunt.
Ea crede că sunt...
- Romantic. - Îi place cât de romantic pot fi.
Sărut bine, îi place să spună asta...
Da, asta e...
- ... puţin cam exagerat. - Scuze.
Eşti chiar drăguţă !
E-n regulă. Am văzut şi mai şi, dar e destul de mişto.
E şi super slabă.
Mai slabă decât... tine.
Mă rog.
Mă simt chiar oribil. S-o mai spun şi în gura mare.
Ne-am purtat urât cu Skeeter, chiar îngrozitor, în timpul liceului.
- Cu Skeeter al meu ? - Da, aşa e.
Ai avut viaţă grea în liceu ?
Şi uită-te acum la tine. Ai ajuns chiar... frumuşel.
Mă rog, coşurile au dispărut, şi-am ieşit la distracţie.
- Vrei să m-atingi ? - Nu e nevoie, mai târziu.
Sunt aici pentru tine.
Îţi pui mâna dreaptă înăuntru, îţi scoţi mâna dreaptă afară
Îţi pui mâna dreaptă înăuntru, şi o scuturi într-una.
- Cred c-ar trebui să plecăm. - Da.
Bine. La revedere.
Am stat de vorbă cu Wendy.
De-abia aşteaptă să-şi vadă mâine copiii. N-a fost aşa de mult plecată niciodată.
Aşa e...
E ultima mea seară cu copiii.
Vor fi distruşi. Te... idolatrizează !
Iar poveştile cu care îi adormi...
Îţi spun doar momentele bune, pe cuvânt.
Sfinte Sisoe ! E leşinat cumva ?
Da, da...
Mulţumesc !
- Ce bine te-ai descurcat ! - De-asta sunt ceea ce sunt.
- Crezi c-ar trebui să stăm în ploaie ? - Care ploaie ?
- De unde-a apărut ? - Nu ştiu ! Dar nu-i incredibil ?
Să fugim !
Pot citi viitorul.
Doamne Dumnezeule !
Deci...
Mâine e marea prezentare, nu ? Ştiu că n-ai emoţii sau chestii de-astea...
- Dar îţi urez noroc, oricum. - Mulţumesc.
De fapt, poţi veni dacă vrei. O să fie un fel de petrecere.
Wendy va sta cu copiii, ne putem distra, ne putem întâlni acolo.
Da... Asta ar fi...
Aş putea face asta. Mă pot întâlni cu tine...
... după orele de la seral.
- Tu eşti ? - Eu sunt ce ?
Tu eşti cea mai de treabă domniţă din ţară ?
De treabă, în sensul că nu trişez la dame ?
Nu, de treabă în sensul de... frumuseţe.
Stai ! Se va întâmpla ceva ciudat !
- Nu. E o greşeală. - Nu zic de noi, ci de...
Nu !
Şi uite că vine Abe !
Uite !
Un cent.
Nu, asta e chestia ciudată de care vorbeam. Abe Lincoln.
Da. Bine.
Abe nu ne întrerupe. Nu şi de data asta.
Trebuia să se termine mai frumos de-atât. Stai aici, o să pierzi multe.
Simpatică imaginaţie, Patrick.
Skeeter... ai o problemă legată de bărbierit aici.
Nu, nu, am scos lamele din aparate.
Tatăl lor nu e pe aici, aşa că m-am gândit că cineva trebuie să-i înveţe şi asta, nu ?
Eu sunt prinţesa Leia.
Eşti gata pentru marea confruntare de mâine seară ?
Da. Le voi spune povestea de culcare în seara asta,
cu mine câştigând în poveste, dar câştigând şi în realitate.
- Te-ai prins ? - Da, am înţeles.
E vorba de "vizualizarea pozitivă". Am citit o carte.
Mă rog, ce scria pe coperta din spate.
Nu ştiu să citesc.
Taci, Bugsy !
Ia uite, am degetele opozabile, ce zici despre asta ?
Sper că sunteţi pregătiţi, căci acum veţi auzi ultima poveste.
Soarta întregului univers stătu pe muchie de cuţit...
... căci consiliul galactic suprem se întâlni să stabilească...
... cine avea să aibă controlul asupra noii planete din vastul sistem Nottingham.
Majoritatea pretendenţilor se aşteptau ca liderul suprem Barrakto să decidă...
... în favoarea generalului Kendallo,
guvernatorul malefic al Hoteliei.
Dar era şi o inimă sălbatică acolo.
Skeeto Bronsonian şi mâna lui dreaptă, Mickey Rapidu'.
Toţi se uitau cu emoţie...
Locotenenta Jilly şi cei doi cadeţi ai ei...
Aspenoh, şi chiar şi măreţul Bugso.
De vreme ce sunt în spaţiu,
Skeeter ar trebui să vorbească ca un extraterestru prostuţ.
Ce ?
E dezgustător, nici măcar nu voi traduce.
Linişte !
Liderul noii planete va fi stabilit după tradiţiile străbune.
Luptă la gravitaţie zero.
Acum ajungem la partea pe care mulţimile o aşteaptă.
Skeeto învingându-l pe Kendallo.
Cred c-ar trebui mai întâi să-i vedem luptându-se.
Kendallo făcu prima mişcare.
Skeeto !
Dar copiii vor să-l vadă pe Skeeto tăbăcindu-i fundul, nu-i aşa ?
- Wet Willy ! - Plictisitor !
Daţi-i drumul monstrului Muci Scârboşi !
Cred c-o să mi se facă rău.
Faceţi-l pe monstrul Muci Scârboşi să-l facă praf pe Kendall !
Cred c-ar trebui să-l sărute.
Puteţi să treceţi la faza cu Skeeto câştigând ?
Bine.
Ridică-te, Skeeto...
Şerif al Nottinghamului !
Ăsta e un final perfect pentru ultima noastră poveste.
Vă mulţumesc, copii.
- Dar nu s-a terminat încă. - Ar fi prea pe faţă.
Cum adică ?
Cineva a aruncat o sferă de flăcări, iar Skeeto fu transformat în cenuşă.
Sfârşit.
Transformat în cenuşă...
Adică incinerat ? Nu, nu-l puteţi arde !
Sunt căpitanul Skeeto ! Sunt cuprins de flăcări !
Nu, povestea nu se poate termina aşa ! Cum e cu finalurile fericite ?
Ai spus că finalurile fericite, de fapt, nu sunt reale.
Noi am vrut ca povestea noastră să fie reală.
Vorbeam într-o doară ! Vorbeam prostii !
Nu, nu, nu ! Deci chiar o să-mi daţi foc ?
Nu adormiţi lăsând sfârşitul aşa ! Staţi ! Treziţi-vă !
Nu pot să cred că nu ţi-a zis Skeeter. Sunt convins că-i doar o coincidenţă,
că noul hotel va fi construit aici,
în locul şcolii.
Sunt sigur că... Scuze. Da ?
Totul e pregătit pentru prezentarea din seara asta.
- Bun. - Te pup dulce de tot.
Vestea bună e că vei câştiga concursul.
Vestea proastă e că, probabil, vei lua foc.
Dar nu se va întâmpla dacă iei nişte măsuri de prevenire.
Mănuşi ignifuge...
Avertizor de fum...
Spray ignifug pentru bradul de Crăciun...
Da, da...
Domnule, acelea sunt de fapt pentru bradul de Crăciun.
Da, ştiu...
Îmi pare rău...
- Arde ! - Dacă mă pot revanşa cu ceva...
E pentru pom !
E pentru pomul de Crăciun !
Îmi pare rău pentru asta !
Vrea cineva şerveţele septice ?
Aloha !
Uşurel...
O cupă de îngheţată ?
Care-i şpilul ? Le vei da cumva foc ? Că sunt geană pe tine.
Nu merge focul, se vor topi. Luaţi doar o îngheţată cu ciocolată.
- Ai ajuns. - Da.
- Asta n-a fost deloc frumos. - Ce n-a fost ?
L-ai împins pe omul ăla în piscină.
Nu, a sărit singur. Ai văzut-o cumva pe Jill ?
Nu, n-am văzut-o pe Jill.
- Mi-e frig. - Aduc eu un prosop !
Am adus prosopul.
Poftim. Scuze.
Te iubesc.
Tu mi-ai adus un sandwich, nu-i aşa ?
Da, unul cu brânză.
Skeeter, eşti bine ?
O albină mi-a înţepat limba !
Şedinţa pentru noul şi extraordinarul hotel va avea loc în sufragerie.
Deci nu cred că vreţi să pierdeţi asta.
- Pot să stau acolo, nene ? - Da, sigur.
- Nu mă atinge. - Scuze.
Înainte de-a începe, aş dori să vă spun...
La mulţi ani.
La mulţi ani !
Mulţumesc, Kendall.
După cum vedeţi, am invitat câţiva angajaţi să participe,
pentru a vedea în ce fel ideile voastre sunt primite de "oamenii normali".
- N-am dorit să jignesc pe nimeni. - Eu nu m-am simţit deloc jignit.
Deci domnilor, care doreşte să înceapă ?
Mi se pare corect.
Dle Nottingham, aţi avut clar dreptate când aţi spus că tema rockului e fumată.
Gata cu ea.
Viziunea dvs m-a inspirat să caut mai în adâncime...
... să găsesc o cale mai către suflet şi mai apropiată de experienţa americană.
Şi mă refer, bineînţeles, la teatrul muzical.
Şi mai exact la...
Broadway !
Dă-i drumul !
Original, impresionant, bine gândit.
- Mulţumesc, Kendall. - Eu vă mulţumesc, dle.
Îmi cer scuze pentru asta.
Îmi odihneam puţin ochii...
Skeeter !
E rândul tău.
Eşti bine, Skeeter ?
Poftim ?
"O albină m-a înţepat în limbă."
Deci tu îl înţelegi ?
Cum de-a ajuns albina să te înţepe în limbă ?
Era într-o îngheţată din care lingea el.
Poţi traduce pentru noi prezentarea lui Skeeter ?
Da, pot face asta.
Mi-am petrecut ultima săptămână într-un hotel,
chiar hotelul în care locuiesc.
Cu nepoata şi cu nepotul meu.
Pentru copii, tot ce înseamnă hotel e ciudat şi senzaţional.
Să doarmă în alt pat...
Să se fâţâie prin holul principal...
Să sară într-una pe vreun aligator...
Să meargă într-una cu liftul...
Trebuia să-mi dau seama că un aligator nu avea ce căuta în contextul ăsta.
Anumite hoteluri încearcă pe cât posibil să te facă să te simţi ca acasă.
Dar pierd din vedere ceea ce-i important.
Dacă vrei să stai într-un loc unde te simţi ca acasă,
atunci, de ce să nu stai acasă ?
Oaspeţii trebuie să simtă totul ca pe o evadare din cotidian.
Şi asta aş dori eu să fac în noul nostru hotel.
Orice copil ştie ceea ce orice adult a uitat deja.
Aşa cum tatăl meu mi-a spus...
"Cu cât ai imaginaţia mai bogată, cu atât te poţi distra mai bine."
Asta-i tot ? Îmi pare rău, dar nu am înţeles.
Asta a fost excepţional !
Felicitări, băiete, tocmai ai câştigat cheia regatului !
Mucuşor, nu face asta !
Are microbi !
Felicitări !
Felicitări, Skeeter.
Felicitări, a fost nemaipomenit !
Extraordinar.
Felicitări, Skeeter.
- Mulţumesc, Kendall. Fără resentimente. - Bineînţeles că nu.
Meriţi asta. Eşti mai bun decât mine. Ai o voinţă de fier.
Da, aşa se zice.
Eu n-aş fi avut inima să dărâm şcoala unde învaţă nepoţii mei.
Cum ?
Ştiai că acela e locul unde va fi noul hotel, nu ?
- Ce tot spui acolo ? - Bună prezentarea !
Chestia cu albina a atins corzile exact cum trebuia.
Da, bine. Vreau să vorbim despre locaţia viitorului hotel.
Bronson, eşti concediat !
Concediat... Deci asta era legătura.
Ştiţi cumva unde ţine orele Jill Hastings ?
Chiar acolo.
De ce nu mi-ai răspuns la nici un telefon ?
Pentru că ştiam că tu suni.
Crede-mă Jill, chiar nu ştiam că...
Nu distruge şi stropul de respect pe care-l mai am pentru tine, cu scuze patetice.
Doar...
Du-te de aici şi nu mă mai căuta.
Unchiule... vrei să ne arzi şcoala pentru că şi noi te-am ars în poveste ?
Nu ! N-aş face aşa ceva !
Credeam că tu eşti personajul bun.
Aşa credeam şi eu.
"Skeeto îl înfrânge pe Kendallo."
N-a fost chiar aşa...
- Bună. - Bună. Bine-ai venit înapoi.
- Şi tu eşti supărată pe mine ? - Nu la fel de mult că Jill, dar...
- Dar sunt supărată. - Nu ştiam că acolo va fi noul hotel.
- Mi-am dat seama de asta. - Şi de ce eşti supărată ?
Că le-am dat copiilor mâncare nesănătoasă ?
Nu, ştiam c-o să faci şi asta.
Sunt supărată pentru că...
... le-ai spus copiilor mei că în viaţă reală nu există finaluri fericite.
Uită-te în jur, Wendy ! Vezi pe aici vreun final fericit ?
Nu ştiu.
Tu cu tata v-aţi distrat nemaipomenit în camera asta.
Din cine ştie ce motiv, eu nu m-am distrat.
Eram mereu tristă, cinică, o acritură...
Norul negru... Sugativa de energie... Peştele mort.
Da, toate chestiile astea.
Dar am sperat că, lăsându-i cu tine, o să-i înveseleşti mai mult.
O să-i faci să se simtă mai bine, să se distreze.
Lui tata i-ar fi plăcut asta.
Mă rog, am primit o slujbă în Arizona, să predau, nu să fiu directoare.
- Asta-i super. - Da, poate vii pe la noi după ce ne mutăm.
Până atunci, copiii vor vrea foarte mult să te vadă.
- Bine. - Te iubesc.
Şi aşa stătu Skeeter pe pat, plin de regrete...
întrebându-se cum să-şi refacă viaţa...
... după o săptămână fermecată.
Fain final, nu ?
Ăsta a fost finalul tău, băiete ?
Mă gândeam că-i doar partea tristă, şi urmează să îndrepţi totul.
Cum adică ? Cum mai pot îndrepta ceva ?
În poveştile pe care eu ţi le-am spus, tocmai când situaţia părea disperată,
eroul făcea ceva neaşteptat şi curajos...
... pentru a-l învinge pe tipul cel rău, a salva situaţia şi a se alegea cu fata.
Da, chiar. Cum pot face asta ?
E povestea ta, nu a mea. Dar mişcă-te repede. Pe ei, băiete !
Dle Nottingham !
Puteţi sta de vorbă puţin cu mine ?
Mă cheamă Jill Hastings, sunt profesoară la şcoala Webster...
Salvaţi-ne şcoala !
Oamenii sunt pe poziţii. Suntem gata să-ncepem demolarea.
Excelent.
Dl Nottingham a spus că ne sună dacă e vreo problemă cu aprobarea...
Deci dacă nu ne sună în următoarele 20 de minute...
... eu zic să-i dăm bice.
Salvaţi-ne şcoala !
Dnă, războiul s-a terminat. Aţi pierdut, îmi pare rău.
Ăsta nu-i un război, dle Nottingham. Aici e vorba de copii.
Trebuie să existe şi alte locaţii pentru complexul hotelier...
... şi pentru care n-ar fi nevoie de demolarea...
Barry, Jill, ce mai faceţi ? Haideţi înăuntru.
De fapt, Donna, o mai ţii minte pe Jill, nu ?
Desigur ! Dumnezeule, jacheta e aşa de drăguţă !
Mulţumesc.
Bronson, tu ce cauţi aici ?
Ce caut aici ? Ce caut eu aici ?
Păi, dl Bronson, ca cetăţean interesat ce este,
a dorit să-mi prezinte anumite aspecte,
înainte să iau vreo decizie pripită cu privire la respectiva proprietate.
Şi sunt anumite aspecte îmi vor lua ani de zile să le analizez.
- Ani ? - Ani de zile.
Bronson, ai curaj să te pui cu mine ?
Da, dle, pentru că cererea dvs de demolare a fost...
Respinsă.
- Respinsă ? - Da, însă vestea bună e că...
Donna şi cu mine v-am găsit alt teren chiar lângă plajă, în Santa Monica.
E o locaţie extraordinară.
Aceea a fost prima mea variantă, dar nu e de vânzare !
- Acum este. - Chiar e ! Nu-i minunat ?
- Serios ? - Suntem prieteni ?
Microbi...
Hai să depăşim problema asta.
Haideţi aici...
Vă ating şi totul e bine, vedeţi ?
Chiar vă place, foarte bine.
Mai aproape...
Ce drăguţ !
Şi înspăimântător.
Puţină atenţie, doamnelor şi domnilor.
Lucrăm cu nişte explozivi foarte periculoşi şi sensibili controlaţi prin unde radio.
Deci pentru a evita orice eveniment tragic,
vă rog pe toţi să vă închideţi telefoanele mobile.
Cu toţii, vă rog. Închideţi-vă telefoanele.
- Chiar ai rezolvat totul ? - Nu chiar totul.
Avem o mică problemă, nu dau de Kendall la telefon
să-i spun să oprească demolarea, care va începe în 13 minute.
E beton.
Trebuie să găsim o fereastră de unde vom fi văzuţi de demolatori.
Aşa îi vom face să se răzgândească.
Bobbi, am găsit una !
Ăla-i Prius-ul meu !
- Unde ţi-e camioneta ? - Camioneta mea ?
A trebuit s-o dau înapoi hotelului.
Cum adică s-o dai înapoi ?
Hai cu mine !
Scuze !
E pentru o cauză bună !
- Ai mai condus vreo motocicletă ? - Nu !
Dumnezeule !
Nu, nu !
I-aţi văzut pe Bobbi sau pe Patrick ?
Bobbi ! Patrick !
Iau înapoi portofelul !
Nu-i corect !
Începem în 60 secunde !
Staţi ! Nu-mi găsesc copiii ! Ar putea fi înăuntru !
Bună încercare. Am evacuat clădirea acum câteva ore.
Totul e în regulă.
Lăsaţi-mă să trec !
Trebuie să verific, totuşi, încăperile înainte de marea explozie.
O fac eu însumi.
- Unchiule Skeeter ! - Ieşiţi de-acolo !
- 5... - Nu !
Patru...
Trei...
Doi...
Regele a emis o proclamaţie !
Hotelul se mută de aici...
... iar şcoala rămâne aici. Să trăiască şcoala Webster !
Mami !
Bobbi ! Patrick !
M-aţi subestimat. Veniţi încoace !
Tocmai începusem să vă cunosc, credeaţi că vă las să-mi scăpaţi acum ?
Ştiam eu că eşti personajul bun !
Patrick, bună. Sunt Tricia Sparks.
Voiam doar să-ţi mulţumesc c-ai salvat şcoala.
Ca în westernuri !
Nu-s nevoie de mulţumiri, doamnă.
Aşa te vreau !
Trebuie să fie vreun fel în care să-mi exprim aprecierile.
Nu-i cam mare pentru tine ?
- E bună. - Aşa e şi ea. Deci ce crezi ?
Dacă el primeşte un sărut, eu nu merit ceva din partea sirenei ?
Hai odată...
Ia uitaţi ce-a realizat fiul meu...
A întors spatele unui post de conducere a unui hotel de lux
pentru a porni o mică afacere de familie.
Şi binecuvântat fie, chiar i-a dat numele meu.
Şi că tot e vorba de bezele, se pare că Bugsy le-a mâncat pe toate.
Am rămas fără bezele.
Mă ocup eu. Room service !
- Da, domnule. - Bună, Kendall.
Bugsy a rămas fără bezele,
aşa că dacă ai putea să-i aduci câteva, ar fi nemaipomenit.
Chiar acum, domnule. Altceva ?
Nu mai am treabă cu tine, dar... menajera !
Bună, Aspen.
Poţi te rog să te asiguri că Bugsy are cuşca curată mâine dimineaţă ?
Nu de alta, dar nu-i pică prea bine bezelele,
aşa că o să cam facă mizerie.
Atâta tot, pa !
Cred că Bugsy vrea să ne spună că povestea noastră s-a terminat.
Dar înainte de-a pleca,
hai să vă spun ce fac eroii şi personajele negative acum.
Vechiul meu prieten, Barry Nottingham, a depăşit problema cu microbii în aşa măsură,
încât a decis să părăsească industria hotelieră
şi să se ocupe de medicină.
Acum, e asistentul medical al şcolii generale Webster.
Violet conduce acum imperiul hotelier, alături de soţul ei, Mickey,
fostul chelner de room service,
care-i, acum, al nouălea cel mai bogat om din lume.
Iar Skeeter şi Jill...
... după dubla nuntă a secolului...
... au trăit...
... fericiţi până la adânci bătrâneţi
conducând Motelul lui Marty
şi petrecând o grămadă de timp alături de nepoţeii mei,
ale căror aventuri de-abia au început,
deşi nu toată lumea se bucură.
Dar asta e cu totul altă poveste.
SFÂRŞIT
Traducerea şi adaptarea: adicoto & VocaTeam b.V.
Resincronizarea textului: talyba23
subs.ro team (c) www.subs.ro