Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Mă întreb, oare ştim cu adevărat care ne este locul?
Şi dacă ştim, în inimile noastre,
de ce nu facem nimic să ajungem acolo?
Viaţa asta trebuie să însemne mai mult,
să aibă un scop pentru noi toţi, un loc de care să aparţinem.
Tu erai casa mea.
Am ştiut din prima clipă în care te-am văzut, cu ani în urmă.
LONDRA 1984
Vă mulţumesc!
Aş dori să mulţumesc formaţiei. După ei, eu nu pot fi decât bun.
Margaret Thatcher. Trebuie să-i recunoaştem meritele.
Iubiţi-o sau urâţi-o, e cel mai bărbat dintre conservatori...
Charlie!
- Bună, surioară. - Ai îngheţat!
- Nici un taxi. Dumnezeule! - Tu nu crezi în Dumnezeu.
El e Henry? Foarte chipeş.
Bună, sunt Charlotte. Ce mai faci?
Încântată de cunoştinţă. Scuze c-am ratat nunta.
Sunt o aiurită la întâlniri şi lucruri din astea.
Ţine minte, e complet nebună. Dar te-ai însurat cu ea, deci ştii.
Să te prezentăm. Vino cu mine.
Mamă, tată, v-o prezint pe Charlotte, sora lui Sarah.
- Desigur. Îmi pare bine. - Dl şi dna Bauford.
Slavă Domnului, aveţi acelaşi nume de familie.
Îmi pare bine, Charlotte. Sau să-ţi spun Charlie?
- Chiar aşa, sunt un dezastru... - Te duc la toaletă.
... deşi, potrivit unui etiopian, se traduce
"Tocmai am mâncat o plăcintă a naibii de bună. Ha, ha".
Îmi cer scuze.
Dumnezeule, uită-te la tine! Iubito, arăţi fantastic!
- Uită-te la tine, porţi rochie! - O, te rog!
Arăt ca Ivana Trump după câteva pahare.
- Vino aici. - Ce este?
- Poşeta. - Glumeşti, ştii că n-are rost.
Urăsc asta...!
- Deci, ce părere ai? - Este un drăguţ.
- E fantastic. - E drăguţ, amuzant şi... sălbatic.
E foarte englez. Un englez foarte englez.
Roşeşti!
- Ce mai e pe acasă? - Bine. Le e dor de tine.
- Munca? - O, ştii doar. Captivantă...
Mi-au dat să fac un articol despre un accident pe Strada 54.
- Ţinteşti sus? - La vârf.
- Vei ajunge acolo. - Într-o bună zi.
E timpul să părăsesc scena şi să las pe cineva cu adevărat special.
Fiul dlui Bauford, Henry, are un anunţ de făcut.
Mulţumesc. Doamnelor şi domnilor, motivul pentru care suntem aici
e să ne arătăm stima faţă de Lawrence Bauford,
pentru munca depusă ca preşedinte al Aid Relief International.
Sarah!
- Dragă! - S-a tăiat!
Eşti bine?
Eu cred că e jaf la drumul mare.
1.000 de lire pentru mâncare şi doi paşi pe ringul de dans?
Dar ne îmbătăm pentru o cauză dreaptă, nu-i aşa?
Noroc!
- Daţi-l afară. - E dificil...
Fă ceva!
20 de lire de om, chiar aici.
Camera costă 20, plus 30 masa, cam 50 de lire de persoană.
Poftim, Jojo, asta e partea ta.
Îmi pare rău, nu v-am făcut cunoştinţă.
El este Jojo.
Îl interesează cina voastră. Când l-am cunoscut, îi era aşa foame,
că încerca să-şi mănânce limba. Şi nu se face salată Caesar cu aşa ceva.
Voi fi sincer, vreau să fiu sincer. Era o mână de oase în rahat.
Nu în rahat civilizat, ci într-unul galben, lichid.
Am 2.000 de copii cu această problemă
şi un nemernic mi-a retras finanţarea, aşa că vor trebui să mănânce muşte.
Jojo a vrut să ştie de ce, iar eu am venit să-i arăt.
"Datorită climatului politic,"
"nu mai putem rămâne în Etiopia comunistă."
E corect aşa sau voiaţi s-o spun mai blând?
În regulă, dr Callahan, aţi spus ce aveaţi de spus. Acum plecaţi.
Puştiul vrea doar să înţeleagă.
Două mii de suflete. Ce cumperi de ele, o maşină nouă?
O pereche nouă de balcoane pentru soţie?
Haideţi, nu fiţi timid.
Am o tabără cu 30.000 de oameni, şi-mi mor 40 pe zi.
Au pojar, febră tifoidă, holeră, toate bolile cunoscute.
Peste şase săptămâni vor fi morţi.
Haideţi, vorbiţi cu mine.
O, înţeleg. E gluma cu maimuţa, nu-i aşa?
Vreţi să facă "Hoo, hoo, hoo, hoo" pentru dv?
Va face.
Va face asta pentru dv.
300 de calorii într-o banană. Mai mult decât primeşte el pe zi.
Va face orice doriţi.
Toată lumea să coboare din maşină, vă rog.
Domnule?
Vreţi să coborâţi din maşină, acum, vă rog?
SECŢIA DE POLIŢIE
Dr Callahan, presupun?
Am fost acolo în seara asta. Am fost impresionat.
"Egress." Sună destul de pretenţios pentru a fi considerată caritate.
Stai puţin. Îmi amintesc.
Eram în India când tu lucrai la graniţa afgană.
Zvonurile spun că ai intrat. Mulţi încă mai mor acolo.
- Se-ntâmplă mereu, doctore. - Mă rog, eu nu sunt luptător.
- Sunt misionar. - Am înţeles.
Deci, iată-ne. Tu cu munca ta. Eu cu munca mea.
Şi nu e o coincidenţă ciudată?
Trebuie să intru în Etiopia şi tu eşti deja acolo.
- Nu, mersi. - Ţi-aş finanţa munca, desigur.
Nu.
"Am o tabără cu 30.000 de oameni, mor 40 pe zi".
"Peste şase săptămâni vor fi morţi".
Probabil o mică exagerare, dar de efect.
De când îi pasă CIA-ului de foametea din Africa?
Bănuiesc că sunteţi de la CIA, dle Steiger?
Sunt curios: spectacolul a fost un strigăt după ajutor?
- Sau după atenţie? - O conferinţă de presă.
Nu, o declaraţie de independenţă.
Libertatea e scumpă. Ar trebui să vezi cât m-a costat cauţiunea ta.
- Nu facem afacerea. - Pasiunea e ieftină, doctore.
Dacă vrei un animal dresat, caută-l la circ.
Ţigări de dimineaţă.
Ori eşti foarte fericită, ori n-ai dormit.
- Vrei să-ţi chem un taxi? - Am chemat deja unul.
- Ce-ţi mai face mâna? - E bine.
- Deci, Henry, este...? - Doarme încă.
- O să-mi fie dor de tine. - Da, şi mie de tine.
Dacă e prea englezesc, sună-mă, îţi trimit un pachet american,
plin cu macaroane cu brânză, plăcintă cu mere şi tenişi.
Se va potrivi de minune cu Londra mondenă, sunt sigură!
- Taxi pentru dra Jordan. - Mulţumesc.
A venit.
Spune-i dlui Adormit la revedere, pa şi pusi, sau cum se spune pe aici.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
- Pa, surioară. Ai grijă. - Şi tu.
... a evadat pe când era transferat la centrul de imigrări din Heathrow.
Trupul său a fost găsit de dimineaţă la Intersecţia 5.
Rapoartele iniţiale sugerează că a murit de frig.
Reprezentantul Departamentului de Imigrări acuză lipsa de personal.
Băiatul a fost arestat pentru deranjarea unui bal de caritate.
Un bărbat identificat ca Nicholas Callahan
a întrerupt serata cu o pledoarie pentru mai mult ajutor în Africa.
De la Intersecţia 5, Aidan Pickering, LNS.
Când Dubuc a început, se vedea inspiraţia din Van Gogh.
Apare în toate peisajele ei, dar acest tablou abstract
e mult mai calculat, mult mai dezvoltat.
Felul în care tratează tema atracţiei şi a repulsiei,
întuneric versus lumină.
Aici e o piesă care cred că are şi mai multă profunzime emoţională.
Minunată, nu-i aşa?
Avem şi alte lucrări ale ei, pe care cred că trebuie să le vedeţi.
- Ştii ce faci? - Da.
Am vorbit cu toate organizaţiile caritabie şi cu ambasadele.
- Cu 40.000 de lire... - 40.000 de lire? Ce spui?
Pot cumpăra provizii din regiunile mai avute din Sudan
şi să le transport la Tigray.
Mi-am strâns toate economiile. Îmi lipsesc 8.000.
- Nu aşa se face... - Sunt hotărâtă.
Trimite banii, fă muncă de caritate,
dar nu te duce într-un loc uitat de D-zeu, doar ca să-ţi uşurezi conştiinţa.
- E prea... - Prea ce?
- Nu e cea mai matură cale. - Poate nu vreau să mă maturizez.
Bine.
- Dacă asta e ceea ce vrei, atunci... - Este.
- Te voi ajuta să-i strângi. - Mulţumesc.
Voi vorbi cu tata. El îi cunoaşte pe toţi.
Totuşi, Etiopia e puţin... Va fi bine.
Va fi bine. Vom face rost de bani.
- Vino cu mine. - Iubito, chiar dacă aş putea...
- Nu poţi... - Nu sunt bun pentru aşa ceva.
Sunt orăşean. Am nevoie de pereţi şi pat.
În plus, am întâlniri până peste cap pentru luna viitoare.
Tu ar trebui să te duci. Ai atitudinea corectă.
Ştiu că par Domnişoara Compasiune...
Dar nu-mi pasă. Ştiu că sunt nebună şi te înnebunesc şi pe tine.
Înţeleg că nu poţi veni, dar... Mă aştepţi la avion?
- Mă aştepţi la avion? - Bineînţeles că da!
Trei ani şi nici o picătură de ploaie. Asta şi războiul.
Oamenii îşi părăsesc casele. Merg pe jos zile întregi.
Avem şase tabere în sud. Prea mulţi oameni, prea puţine tabere.
Pojar. Ştii ce e pojarul?
Da, desigur.
Mor mai mulţi oameni de pojar decât de diaree. Nu avem vaccin.
- Am adus vaccine... - Mai e şi holera.
Săpăm foarte adânc după apă. Foametea şi moartea sunt peste tot.
- Vorbeşti engleza foarte bine. - Misionarii m-au învăţat.
- Eşti măritată? - Bărbaţi? Prostii. N-am nevoie.
M-au rugat să mă mărit cu ei, deseori. Dar conduc camionul.
Bărbaţi leneşi, buni de nimic.
Oricum, sunt prea bătrână. Bărbaţii nu vor femei peste 18 ani.
În tribul meu, vârsta e de 30.
Opreşte! Opreşte camionul!
Abraha...!
E fiul tău?
Abraha?
Fără copil. Plecăm. Prea periculos să oprim.
Plecăm acum!
Sunt o risipă. Şi copilul şi mama.
Femeie şi copil proşti!
Tula, taci din gură!
- Îţi dau patru saci. - Patru nu ajung. Iau un camion.
Le iei jumătate din mâncare? Câţi sunteţi? 50? 100?
- Oamenii mei luptă... - Ştiu, pentru popor.
Camel. Cigara...
Sunt bune.
Opt saci. Patru din fiecare camion. Aşa e corect.
Dl Elliott? Corect, nu?
Bun venit la lupta contra foametei.
Bine, opreşte-l!
Mă scuzaţi!
Mama acestui copil e în camion. E rănită.
- Prea târziu. - Poftim?
- Prea târziu, nu are rost. - De ce?
În afară de bolile pe care le au, sunt prea slăbiţi să supravieţuiască.
- Decizi asta, pur şi simplu? - Sunt doctor. Am 30.000...
Ştiu. Am mai auzit asta şi în Londra.
- Adevărat? - Tot cred că trebuie să-i ajuţi.
- O, chiar aşa? - Da.
Ai plătit pentru camioane şi trebuie să accept ideea unei albe despre eroism.
Doar atât? Îţi pot face o poză. Fetiţa bogată ţine un copil negru pe moarte.
Aranjează-ţi părul, vei arăta grozav.
Am văzut copilul din camion. Am adus-o şi pe mama lui rănită.
Poţi, te rog, să te uiţi la ei?
Mi se pare corect.
Kat...
Bună, eu sunt Kat.
Sunt administrator şi şef cu logistica, dacă nu sună prea pompos.
L-ai cunoscut pe Nick, care e şeful nostru şi doctorul taberei.
Are multe pe cap acum.
Aici e centrul de distribuire a mâncării. Nesofisticat, dar util, ca noi toţi.
- Cât va ajunge ce-am adus eu? - Trei, patru zile, poate.
- Doar atât? - Mă tem că da.
- Ce veţi face când se va termina? - Găsim noi o cale.
E aceeaşi veche poveste. Banii, sau lipsa lor.
Dar cu puţin ajutor, ne descurcăm.
Nu cred că vrei...
- Se poate? - Sigur.
E chiar dna Bauford!
Îmi cer scuze pentru mizerie.
Nu vei vedea asta într-o şcoală medicală.
Kat.
Dacă-ţi vine să vomiţi, închide ochii şi gândeşte-te la ponei şi la îngheţată.
Miroase a parfum?
Te-ai dat cu parfum în mijlocul deşertului ăsta nenorocit?
- Băiatul, are cineva grijă de el? - Da, doamnă. Acum am grijă de el.
Cum aţi ordonat.
- Ce înseamnă asta? - Sifon. Monica, dă-i o Fanta.
Ciudat, nu? Toate acele planuri, locuri de vizitat, oameni de cunoscut,
tot ce contează pentru ea e asta. Trăieşte pentru o gură de sifon.
Are dureri. Nu o poţi ajuta?
Monica, sună la farmacie pentru morfină.
- Crezi că aici e Sf Aiurea? - Are dureri.
- A depăşit stadiul de durere. - Ai întrebat-o asta?
Hamadi.
Întreab-o dacă o doare.
Ea...
... spune că simte durerea foamei.
Ştie că moartea e mai înfometată decât durerea, e recunoscătoare.
Îţi mulţumeşte. Ţi-a dat un alt nume.
Metahaney, "cel care înşeală moartea".
Crezi că se va ridica şi va bea?
E pe moarte. Abia-şi poate mişca buzele, nici vorbă să ia paharul.
- Încerc să ajut. - Trebuie să ştii cum.
Ştiu că mă crezi proastă şi vrei să plec.
Ai fost foarte clar în privinţa asta.
Ia nişte LE, lapte energizant. Monica îţi va da.
Dă-i cu degetul pe la gură, lasă-l să sugă. Cantităţi mici.
Dacă-şi revine, cheamă o asistentă.
Dacă nu, măcar va fi cineva cu el când va muri.
Câţi?
Kat?
- Unsprezece de la noi. - Doisprezece.
- Un copil de 10 ani. - Asta înseamnă 39.
- Mai mulţi decât ieri. - Ştiu.
Angajează oameni în plus, să sape. Noaptea, să nu-i vadă nimeni.
Nu vrem să moară lumea de depresie, nu?
- Cum stăm cu apa, Joss? - Nimic până acum.
Arborele cardanic s-a stricat, am ajuns la 2 litri de persoană pe zi.
- Dar rezervoarele? - Da, sigur.
Fără noua fântână, n-avem nici o şansă.
- De ce anume ai nevoie? - Ţi-am spus. De un arbore cardanic.
Bine. Lasă-mă să văd ce pot face.
Vestea bună e că mâine vin cei din guvern.
Mi s-a confirmat că dl Ningpopo va fi aici pentru o oră.
- Aşa mult? - Poate avem noroc.
Întâi desfacem proviziile şi începem vaccinarea împotriva pojarului.
Întâi cei mai tineri, până-l terminăm. Kat, Monica, începeţi devreme.
- Voi controla seringile. - Am nevoie de tine şi de Tula.
Joss, echipa ta trebuie să facă o latrină nouă în spatele taberei.
- Şi clorinaţi toată apa. - Rezervoarele sunt în regulă.
Clorinaţi tot. E prea multă infecţie să riscăm.
- Bine. - Bine, în regulă.
Daţi-mi cererile pentru Ningpopo cât mai curând.
Două curve şi un bilet spre Melbourne.
La business sau la turist?
- Noapte bună, Sarah. - Noapte bună.
O, am uitat.
Mama băiatului. A murit.
Mai avem 10 zile. Două săptămâni, dacă avem noroc.
Ce s-a întâmplat cu USAID?
- Nimic. - CARE?
CARE, USAID, Oxfam, WFP, nu vor să ştie.
Toţi cei cu care am vorbit s-au săturat de atâta compasiune.
Dar bătrânul, cu contul de economii?
Tatăl meu m-a trimis la dracu' foarte elegant.
Dar Steiger?
- Câteva favoruri, informaţii... - Arme...
- Şi ce dacă fură de la marxişti? - Nu.
- Dacă asta-i tot ce-avem, de ce nu? - Pentru că nu am început aşa.
Şi pentru că nu accept altceva.
Ce naiba e asta?
Schumann, cred.
Bună.
"Visez la copilărie".
"Visez la iubire".
"La o grădină unde un băiat se joacă, pururea tânăr".
Themes from Childhood,
o bucată din Lederhosen al lui Schumann.
Lederhosen sunt pantaloni.
Aha.
Cuvântul german pentru "cântec" este Lieder.
Lieder. Da, corect.
Doreai ceva?
Copilul... Ai încercat LE?
- Da. - Şi?
Nici o schimbare.
Câteodată durează mai mult.
Femeia cu copilul! Vino!
Da.
O viaţă.
Ningpopo e aici.
Acum suntem la 800 de calorii pe zi. Peste câteva zile, vor fi 500.
- N-ajunge pentru săptămâna viitoare. - Nici o şansă.
Mai este şi problema siguranţei.
Fără mâncare nu pot garanta siguranţa oamenilor mei.
Mâncarea şi siguranţa sunt două probleme diferite.
Sunt sigur că sunteţi de acord că sunt legate.
Dacă am primi nişte porumb, urgent, ar fi un început.
- Voi discuta cu WFP. - Ne sunt oricum datori din august.
- Poftim? - Porumbul trimis urgent...
- Cine vă e dator? - Cei de la WFP. Scrie în însemnări.
- Nu scrie în însemnările mele. - Atunci sunt greşite.
Bine, să trecem la problema siguranţei.
Soldaţii noştri nu au asemenea experienţă. Avem o altă întâlnire.
Dacă ne putem ocupa de aceste probleme separat şi în ordine.
- Nu e coerent. - Nu e coerent!
Fără mâncare devin disperaţi şi distrug tabăra.
- E vorba de siguranţă. - Vă rog...
Mor pe capete acolo.
Nu mai vorbiţi prostii şi trimiteţi mâncare.
Fără scuze, fără bani plimbaţi, faceţi-o.
Această aluzie e supărătoare.
Banii nu sunt folosiţi fără autorizaţie.
- Procedurile... - Proceduri, pe naiba!
Prietenii dv. ridică preţul apei prin restricţionarea distribuţiei.
Urmează procedurile?
- Ruşinos, mai ales din partea dv. - Din partea mea?
Să iei un băiat refugiat fără autorizaţie,
să moară ca un animal într-o ţară străină.
Moartea unui copil nu e o infracţiune minoră.
Vă asigur că sunteţi investigat în mod serios.
Poftim?
- Nu ne-ar fi dat nimic. - Cu siguranţă că n-o va face acum.
Ce-a păţit maşina lui?
- E bună pentru noi? - Mănânci, calule, ovăz?
N-avem de ales.
Avem nevoie de Steiger.
Dr. Callahan?
Scuze, am nişte cecuri de călătorie, mâine plec...
M-am gândit să le las aici.
- Elliott se ocupă de asta. - Să...?
- Nu, e în regulă. I le dau eu. - Bine.
- Deci, va închide tabăra? - Poate.
Dar ne revenim mereu, cumva.
- Admir munca pe care o faci. - O admiri?
- De ce e greu să vorbesc cu tine? - Dar cu tine?
- De ce nu-mi spui pe nume? - Poftim?
Nu-mi spui niciodată pe nume. De ce?
Ce faci mai întâi atunci când răceşti?
- Supă de pui, aspirină, whiskey... - Nu simţi răceala?
- Să nu iei nimic. Să simţi răceala? - Nu.
Aşa suntem noi. O înăbuşim din faşă. Facem orice să nu simţim.
Nu-ţi vor spune Metahaney şi nu-ţi vor mulţumi în Londra ca aici,
pentru că aici ei simt totul.
Direct de la Dumnezeu, fără pastile, fără calmante.
E suferinţa cea mai ciudată, cea mai pură.
Când ai văzut asemenea curaj la un mic...
... la un copil...
...poţi face altceva decât să-l iei în braţe?
- Îţi aminteşti de băiatul din Londra? - Desigur.
A fost primul salvat, avea 10 ani. Era aşa slab că nu stătea în picioare.
Dar a găsit forţa de a-şi îngropa familia.
Nu ştii ce e un asemenea curaj.
Îmi scria tot felul de bileţele.
Mă ajuta la clinică. Era priceput.
Era drăguţ. Bun. Vroia să fie ca mine.
E ridicol, dar mă făcea să mă simt mândru de mine,
aşa că l-am luat cu mine la Londra, talismanul meu, Africa curajoasă.
Cum am putut fi atât de prost?
Cum am putut fi atât de egoist?
Ideea este că,
era prietenul meu.
Avea un nume.
Acum trebuie să mi-l amintesc.
Dacă toţi cei pe care-i pierd au un nume...
- Bună. - Bună.
- Eşti gata? - Da.
- Ţi-ai luat la revedere? - Da.
Ei bine...
E prietena mea de la UNHCR, ştie mereu cum să ne găsească.
E un grup bun de oameni, dacă vrei să li te alături.
Mă bucur că ai venit, Sarah. A însemnat mult pentru noi.
- Mulţumesc. - Nu, eu îţi mulţumesc.
Yekenelay. Înseamnă "mulţumesc".
Apoi spui gensebka, care înseamnă "cu plăcere".
- Gensebka. - Destul de bine.
- Foarte budist. - Budiştii se îmbrăţişează?
Sigur. Eu da. Sunt american, îmbrăţişez tot ce prind.
- Nick e la fântână, să-l chem? - Nu.
La revedere.
Ai grijă de tine şi de toţi ceilalţi.
Voi încerca. Ţinem legătura.
LONDRA 1989
Jimmy! Mami are treabă.
Haide, iubitule. E în regulă, scumpule...
O să număr până la cinci. Unu, doi, trei...
- Îţi citesc două capitole. - Trei!
Bine, trei.
Eşti o obrăznicătură neastâmpărată.
Tati!
- Bună. - Îmi citeşte trei capitole.
Trei capitole! Excelent!
- Îi citeşti tu? Eu am treabă. - Desigur.
Hai, treci în pat. Repejor. Tati vine în câteva minute.
- Ce citeşte? - E pe noptiera lui.
Da.
- În legătură cu mâine... - Sunt la birou.
- Trebuie să-mi caut de lucru. - Dă telefoane de acasă.
Ar trebui să mă duc personal. Tot oraşul caută. Nu pot concura altfel.
- Să sune tatăl tău pe cineva. - A făcut deja tot posibilul.
Tata a pierdut totul când a căzut piaţa, ca toată lumea.
Ştiu, îmi pare rău.
Aşa că... eu cred că trebuie să merg personal.
Mi-am programat nişte întâlniri. Ai zis că te ocupi de şcoală.
Nu putem ruga pe cineva? Sunt şi alţi oameni la şcoală.
Sună tu. M-am săturat să tot cer favoruri.
N-o face! Nu te-ai deranjat niciodată, n-o face acum.
- Încercam să ajut. - Te tocmeai.
Şi ce dacă?
E o crimă? Pentru că pot să mă cert.
Pot să strig.
Urăsc situaţia asta. Urăsc că nu am o slujbă.
Dar de ce să ne facem să ne simţim şi mai rău?
- Sarah... - Priveşte camera. E un dezastru.
Ne vom descurca. Lucrurile se vor îmbunătăţi.
E posibil să mă văd cu un tip tare la Bursă.
Voi încerca să obţin o întâlnire cu el.
Ne vom descurca.
Te aşteaptă să-i citeşti.
Mulţumesc... Înţeleg.
Michael, ăsta-i rahat.
UNHCR trimite mai mult ajutor în Honduras decât orice altă agenţie.
Chiar în momentul acesta...
Mulţi nici nu ştiu unde e Honduras.
... represiunea comunistă...
Nu, la nord de Panama, în marea Caraibelor.
...repetaţi ca să credeţi. Zidul Berlinului cade, în sfârşit.
Chiar din acest motiv am nevoie de ajutor.
... 9 noiembrie 1989, începutul unui nou capitol în istorie.
Michael, te sun eu mai târziu.
UNHCR.
- Sarah? - Cine e la telefon?
- Sunt eu, Elliott. - Elliott!
- Bună. - Ce mai faci? Eşti bine?
- Da. - Unde eşti?
Mă crezi sau nu, sunt aici, la Londra, într-o cabină telefonică.
- Dumnezeule! - Legătura e foarte proastă.
- Nimic nu merge în locul ăsta. - Când te pot vedea?
Acum sunt în staţia de metrou Holland Park.
- Ne putem întâlni în parc? - Da, bineînţeles.
- 1:30? - Perfect.
- Henry? - Bună, iubito.
Bea a trecut să ne salute. A lucrat cu tata.
- Credeam că eşti la interviuri. - Au fost anulate.
Am venit să iau ceva pentru Jimmy. Mă duc să-l iau.
Bună.
Uită-te la tine!
Vino, aşează-te.
- Mă bucur să te văd. - Şi eu pe tine.
- Ai primit ultima mea scrisoare? - Erai în Pakistan.
Pakistan? Au trecut luni de-atunci. Nu am...?
Ai fost ocupat cu salvarea de vieţi. Te iert.
Nu mai suntem acolo. Suntem în Cambodgia, la graniţa cu Thailanda.
Eşti bine?
- Ce mai e pe-acasă? - E totul bine.
- Jimmy? - Minunat.
Bien sűr!
Deci, eşti la Londra şi mă suni aşa, din senin.
Pentru că lucrez la ONU sau pentru că nu te-aş fi iertat dacă n-o făceai?
Ambele.
Povesteşte-mi.
- Ce ştii despre Cambodgia? - E în plin război civil.
Forţele comuniste conduse de Khmerii Roşii
împotriva comuniştilor din guvern.
- Englezii îi spun ironie politică. - Nick îi zice un mare rahat.
Dar aşa e Nick. Fără fineţuri de exprimare.
Ce mai face?
- E bine? - E Nick.
- A fost ideea lui? - Nu, ne-am gândit amândoi.
Vroiam oricum să te văd. Şi fac asta mereu.
Nick nu face nimic pentru viaţa lui. Ai văzut asta.
- Bine, unde rămăsesem? - Cambodgia.
După spusele celor din Washington, locul nici nu există,
cu toate că 500.000 de oameni sunt sub dominaţia Khmerilor Roşii.
Dizenterie, pojar, pneumonie, lipsa vaccinelor,
mortalitatea e de 15-20 de oameni, zilnic, în fiecare sat.
Sunt multe mine de teren acolo şi sunt mulţi cu membrele amputate.
- Nu e un loc prea vesel. - De ce ai nevoie?
Am adunat un transport cu vaccinuri, medicamente, lucruri de uz curent.
Dar oamenii sunt aşa corupţi acolo. Mă întrebam, adică...
Elliott, spune-o odată.
Dacă am putea pune ştampila ONU pe ele...
ONU încă mai înseamnă ceva. Puţină protecţie în plus.
Îmi asum întreaga responsabilitate. Tu te ocupi de hârtii.
Avem transporturi spre Thailanda şi Cambodgia.
- Îţi voi pune numele pe listă. - Mulţumesc.
- Voi merge cu transportul. - Nu e nevoie.
- Dar o voi face. - Cambodgia e altfel.
Voi avea grijă să ajungă acolo.
PHNOM PENH, CAMBODGIA
- Ce vor? - Bani, dră Sarah.
Te văd, vor mai mulţi. Mereu mai mulţi bani.
- Nu mă joc. - Poftim?
- Nu le mai dau alţi bani. - Vor mai mulţi.
- Au primit cei 10% din contract. - Contractu-i de rahat. Plăteşte.
- Nu. - Dră Sarah.
- Nu le mai dau alţi bani. - Au nevoie de mai mulţi.
- Spune-le să descarce marfa. - Sau ce? Ce faci?
Nu e fotbal la Chelsea, e Cambodgia. Plăteşte.
A întârziat cu două săptămâni. Ce dracu' se-ntâmplă, Steiger?
- Vrei o bere? - Vreau să ştiu ce se-ntâmplă.
Transportul a fost întârziat ca să-l aranjez.
Ai idee cât de repede se răspândeşte pojarul?
Mai am şi alte probleme de rezolvat. Nu eşti singurul de care am grijă.
Dă-mi banii.
Să-ţi aduci gagica de la ONU a fost o idee bună.
Vrei să te regulezi? Alege-ţi.
25.000. Şi spune-i pateticului ăla de colonel
că sunt cu 25 mai mult decât merită. Dna Bauford aşteaptă.
Ascultă, nenorocitule. Dacă păţeşte ceva...
Ce? Adu-ţi aminte, Callahan. Datorită mie, exişti.
Îmi eşti dator. Ai luat banii şi vei face asta cum trebuie.
Ce s-a întâmplat? Ţi-e frică de-ntuneric?
Acum dispari şi salvează vieţi.
Cum s-a întâmplat? Dacă pot să te întreb.
Înainte, am fost bolnav. Cu plămânii. TBC.
Acum nu-s doctori unde stau eu. Khmerii Roşii au omorât doctorii.
Merg la graniţă după medicamente, dar trebuie să trec de câmpul minat.
Nu uiţi niciodată sunetul acela.
Mai întâi auzi un "clic", când pui piciorul pe mină.
Când l-ai auzit, s-a terminat. Dar mintea ţi-o ia razna.
Te gândeşti, "Dacă sar, poate găsesc o piatră de greutatea mea..."
Dar... nu poţi face nimic.
Auzi clicul, la revedere.
Dar am avut noroc... am pierdut doar un picior.
- Vreo problemă? - Nici una.
Nu te-ai dat cu parfum.
Îmi spui unde mergem?
Un loc lângă Pailin, la graniţă.
- Barca e metoda de a călători? - Nu-ţi place barca mea?
Cred că ţi se potriveşte.
E mai sigur.
Eviţi blocajele în trafic, trupele vietnameze şi alte nebunii.
Ştii, Inima întunericului. "Oroarea...!"
- De fapt aşa e. Oribil. - Şi-acum o să-mi spui de ce.
Elliott nu-i bun la asta, nu? Îţi prezintă doar varianta budistă,
doar templele şi oamenii buni ceea ce e o prostie.
Khmerii Roşii folosesc Pailin-ul ca ascunzătoare.
Toţi trăiesc într-o teroare continuă.
Femeile sunt maşini de făcut copii, copiii, căutători de mine.
Şi în cazul în care ajutăm pe cineva, ei fură tot ce nu ascundem.
- De ce vă lasă să rămâneţi? - Nu au doctori.
Ar trebui să cânt Old Man River.
Te rog, n-o face.
Dl colonel Gao, ce mai faceţi?
Mă bucur să vă revăd.
- Cutiile. Pentru cine sunt? - Ştiţi pentru cine sunt.
V-am dat cuvântul meu. Vor ajunge doar la femei şi la copii.
Mai încet! Sunt medicamente, pentru numele lui Dumnezeu!
Nu înţeleg. Ce s-a întâmplat?
E un laptop. Aşa fac toţi afaceri în zona asta.
Nu le aruncaţi. De ele depind vieţile oamenilor!
Dl colonel, sunt de la UNHCR. Acest transport e protejat.
Dacă acest transport e avariat numele dumneavoastră...
Vă dau cuvântul meu, nu ştiu nimic despre asta. Cineva...
Dl colonel Gao, mă cunoaşteţi. Vă jur pe Dumnezeu că nu...
Nenorocitule!
- Ce-a fost asta? Explică-mi. - Nu pot.
Ni s-a întins o cursă. N-am ştiut nimic de cartea aia...
Ai ştiut despre arme?
- Răspunde-mi! - Da, am ştiut despre ele.
Am venit aici să ajut oamenii.
- Nu trebuie să transporţi arme. - Aici trebuie.
La dracu' cu următoarea persoană care vrea să aducă medicamente.
La dracu. Atâta timp cât primeşti ce-ţi trebuie, la dracu' cu toţi.
Nimeni nu vine aici.
Să privesc copiii cum mor pentru că nu încalc regulile?
Preţul merită plătit? Sau omor mai mulţi decât salvez?
Crezi că nu-mi fac griji cu asta în fiecare minut al zilei?
Ce e mai rău? Spune-mi ce-ar trebui să fac.
Ce s-a întâmplat?
Să nu mai compromiţi o altă organizaţie pentru tine, niciodată.
N-o voi mai face.
- Ai ajuns! - Mă bucur să te văd.
- Cred că trebuie să vă felicit? - Ştiu. Îţi vine să crezi?
- Ce dracu' s-a întâmplat? - N-avem arme. Le-a confiscat Gao.
- A găsit dosare cu informaţii. - Ce dosare cu informaţii?
De unde să ştiu? A fost anunţat. A găsit documentele şi a înnebunit.
- Vom intra în rahat cu Khmerii Roşii. - Vom pleca mâine.
- Nu, mai devreme. - Nu irosesc vaccinurile.
- Trebuie să plecăm. - Nu până nu vaccinăm.
Nu merită să ne riscăm vieţile.
Fă ceea ce trebuie să faci. Eu rămân.
Joss, aminteşte-ţi să iei iodul. Câte truse de urgenţă avem?
Spune că i-am furat dosarele şi armele şi le vrea înapoi.
Spune-i adevărul. Şi mai spune-i că încercăm să-i salvăm oamenii.
Nu-l interesează oamenii. Vrea dosarele.
Spune-i ce vrea să audă. Încearcă să câştigi nişte timp.
Ce vrea să facem?
Vrea să-l despăgubim imediat. Vrea să mergem la Pailin.
Ştii ce înseamnă asta.
- Spune că acum. - Bine.
Spune-i că Sarah e de la ONU, ceea ce e foarte important în Angka.
Dacă păţim ceva, cei de la ONU îl vor crucifica.
Spune că sunteţi agenţi CIA şi lucraţi pentru Vietnam.
Unul dintre voi trebuie să moară.
Doctorule englez, spui că-ţi pasă de poporul meu.
Viaţa nu înseamnă nimic. Luptăm doar pentru Angka.
- Acum vei vedea. - Pentru Dumnezeu. E doar un copil!
Spune-le să arunce armele.
Spune-le să arunce armele, acum!
Spune-le să se dea înapoi.
Uite. Cât mergem spre vest, trebuie să ajungem la râu.
- Mai avem peste 3 km. - Tabăra e după graniţa cu Thailanda.
Iisuse!
Khmerii Roşii au ajuns în sat.
În ritmul ăsta, ne vor prinde din urmă.
Nu vă opriţi!
Spune-le că aproape am ajuns.
Sierra Tango 619.
Aici Outpost Red 7.
Sierra Tango, răspunde!
Domnişoară?
Eu, tatăl!
Şefule!
Priveşte! Un elicopter.
- Sunt vietnamezi. - Bine, or să-i ţină ocupaţi.
Nick.
- Nu a fost vina ta. - Ba da, a fost.
Dacă-l ascultam, nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
Nici n-am putut să-l îngrop. Nici nu i-am făcut o înmormântare decentă.
Elliott a vrut să-şi dedice viaţa ajutorării celorlalţi.
Şi la sfârşit, a murit pentru ei.
Fii mândru de el.
Du-i dorul,
dar fii mândru de el.
Nu ştiu ce voi face fără el.
Nu mă pot opri. Trebuie să continui.
- Sunt atâtea... - Sunt îngrijorată pentru tine, aici.
Mi-e frică să nu ţi se întâmple ceva.
Zi de zi, de patru ani.
Mă trezesc, mă-ntreb dacă eşti bine, dacă eşti în viaţă, unde eşti ...
Să chem serviciul de cameră?
Prăjitură cu ciocolată.
Şi nişte aer condiţionat ar fi bun.
Cum l-ai cunoscut pe Henry?
- Se holba la un Rothko. - Ce-i asta? Maşină de spălat vase?
Un pictor. Lucram într-o galerie de artă.
Şi într-o zi a intrat Henry.
- Ce vârstă aveai? - Eram prea tânără.
Dar aţi rămas împreună.
Da.
Amândoi ştim că mariajul nostru s-a terminat demult.
Dar am rămas împreună pentru Jimmy.
- Îl iubeşti foarte mult, nu? - E uimitor.
Ştii că trebuie să-mi planific un drum la New York.
Să mă întâlnesc cu părinţii lui Elliott, să le spun.
- Cât timp vei fi plecat? - Nu ştiu. N-am idee.
Ce-i asta?
- Ce faci? - Sunt nebun după tine.
Mă gândesc mereu la tine. Eşti mereu în mintea mea.
Eşti în inima mea, eşti în fiecare răsuflare a mea.
Dar nu pot merge cu tine. Nu pot s-o fac.
- Nu sunt bun pentru tine. - Nu e adevărat.
Dacă aş avea o altă viaţă, nu te-aş părăsi pentru o secundă.
Locul tău e lângă familia ta, al meu e aici.
Oricum priveşti lucrurile, cineva este rănit.
LONDRA 1995
Unu, doi, trei...
Mulţumesc, Jimmy!
Mulţumesc, iubito. A fost minunat!
O interpretare minunată, un tort delicios...
- Eu am fost mai bună ca tortul. - Mami!
- Amândoi aţi fost grozavi. - Mai bine suflă în lumânări.
Când o să ai o lumânare de fiecare deceniu, vei şti că ţi-a trecut vremea.
Nu uita să-ţi pui o dorinţă.
Mamă, când vom deschide cadourile?
- Acum. - Mulţi dintre voi îi cunoaşteţi munca
cu fundaţia Elliott Hauser pentru drepturile omului.
Recent a început să facă lobby pe lângă guvern
în probleme de azil şi de protecţie a refugiaţilor.
Doamnelor şi domnilor am plăcerea de a vă prezenta
purtătorul de cuvânt pentru UNHCR în Marea Britanie, dna Sarah Bauford.
Mulţumesc, Michael.
Mulţumesc.
Doamnelor şi domnilor, sunt foarte emoţionată să mă aflu azi aici.
Sunt de asemenea foarte onorată
pentru că UNHCR a fost organizaţia în care m-a introdus Elliott Hauser.
Ştiu că s-ar fi bucurat să mă vadă primind acest post.
Peste 50 de milioane de oameni sunt refugiaţi în lume, azi.
Din cauza minţilor încuiate şi finanţărilor mici,
putem ajuta doar jumătate dintre cei care au nevoie.
Aşa că ne bazăm pe partenerii noştri,
cei care ajută în criză după criză, cum sunt cele din El Salvador, Angola...
... Cecenia, Sri Lanka. Aceste ONG-uri, grupuri non-guvernamentale,
de la Oxfam până la cele mai mici conduse de oameni ca Elliott şi...
Mă rog pentru cei ce au supravieţuit, cei care-i continuă munca,
fără certitudini şi fără siguranţă, oriunde sunt în lume.
Mă scuzaţi.
- Bună. - Bună.
Mulţumesc că ai venit.
Am venit de la mare depărtare să te văd, ce mai e un drum până în parc?
- Scuze. Sunt supăraţi? - Cui îi pasă, Sarah?
Le-a plăcut. "E nebună" sună mai bine decât un discurs.
Am primit o scrisoare de la Nick, cred că are probleme.
- De ce? Ce a spus? - Nimic, lucruri mărunte.
- Unde este? - În Cecenia.
Conduce un fel de tabără. Nu sunt foarte sigură.
Trebuie să-l găsesc. Ai cunoştinţe, poţi afla unde este. Te rog?
Ştii la fel de bine ca mine că Cecenia e un loc foarte periculos.
Da, pot face un reportaj acolo. Dacă aflu ceva, te anunţ.
Bine.
Mulţumesc.
Poate că toţi ne refugiem de ceva.
Dar acum văd că nu trebuie să ne temem,
că lumea în care trăim, cei pe care îi iubim,
toate fac parte din ceva mai mare, din ceva mai însemnat.
Când îmi privesc copiii văd atât de clar
acea speranţă, acea şansă a vieţii, şi ştiu că merită să lupţi pentru ea.
"Nunta a fost un eveniment minunat".
"Toţi au luat parte, piticii şi animalele pădurii"
"şi s-a plâns de bucurie, şi s-a cântat de fericire,"
"iar prinţul şi prinţesa au trăit fericiţi, până la adânci bătrâneţi".
- Cum se termină de fapt, mami? - Ce crezi că se întâmplă?
Se trezeşte, se uită la prinţ şi spune:
"Băieţi! Ce scârbos!"
- Bună. - Sunt Charlotte. Sarah e acolo?
Bună. E sus cu copiii. Vrei să-i laşi un mesaj?
Bine. Atunci poţi să...? Spune-i c-o sun eu mai târziu.
Pot să iau eu mesajul.
Spune-i că am noutăţi şi că i le trimit mâine prin fax, la birou.
- În regulă? - Bine, îi voi spune.
- Mulţumesc, Henry. Pa. - Pa.
Era Charlotte. A spus că are nişte noutăţi.
Ţi le trimite prin fax la birou.
Asta e tot, nu?
Săruţi copiii, mâzgăleşti un bilet şi pleci pe furiş în miez de noapte.
- Ai idee cât de crud e? - Nu mă furişez.
- Nu părăsesc copiii. - Ai fi putut să-mi spui.
- Să scrii un bilet, e... - Am crezut că va fi mai uşor aşa.
- Decât ce? - Decât să avem această conversaţie.
Dumnezeule, e atât de...
Până vineri ar trebui să fiu înapoi.
Cina e în frigider, costumele de baie sunt în uscător.
Orele de înot sunt mâine la patru. E totul în bilet.
Vreau să le fie cât mai uşor posibil.
Şi vom vorbi despre tot când vin acasă.
La dracu'! Un lunetist!
Of, Dumnezeule!
E un adevărat măcel.
Nici un conducător din Vest n-a zis nimic de ce se întâmplă.
Fără ameninţări, critici, comentarii. Locul ăsta parcă n-ar exista.
Şi acum vor ca noi să-i scoatem basma curată.
Ar trebui să-şi mişte fundurile şi... Scuze, încă mai înjur.
- Opreşte aici. - Putem tăia?
În regulă.
Oamenii spun că totul s-a schimbat. Nu din ceea ce văd aici.
Cecenia, Somalia, Cambodgia, Etiopia, acelaşi rahat peste tot.
Va continua până când vom înceta să spunem că loialitatea noastră...
Eşti bine?
- Ce ştii? - Britanicii au filmat-o acum 6 zile.
Sunetistul e mort, cameramanul în comă, Nick a dispărut.
Credem c-au fost bandiţi care-au căutat bani, dar nu s-a cerut răscumpărare.
Vreau să-l cunoşti pe Bob Strauss de la Crucea Roşie, el ne-a ajutat.
- Mulţumesc. - Bună. Ia loc, te rog.
Rezultatul concret este că nu ştim cine l-a luat pe Nick,
dacă i-a supărat pe ruşi sau pe ceceni, dar există un motiv.
- Ce făcea? - Nu mai era doar doctor.
Trebuie s-o spun şi se ştie asta,
activităţile lui Nick au depăşit într-ajutorarea.
Cum îl putem găsi?
Nimeni dintre cei cu care am vorbit n-are vreo pistă.
Putem oferi recompensă?
Putem face ceva?
Cel mai bun lucru pe care-l poţi face e să stai la hotel, să ai răbdare.
Nu.
Ascultă-mă.
Vor lua jurnalişti, asistenţi, pe oricine. Să nu crezi că eşti imună.
Nu cred.
- Ascultă la ce-a spus Strauss. - Nu-mi pasă ce-a spus.
Te iubesc, vreau să fii în siguranţă. Du-te acasă.
Te anunţ dacă aflu ceva.
- Spune-o. - Ce?
Spune-o.
Când oamenii dispar aici, nu se mai întorc.
Nu plec până nu-l găsesc.
În regulă.
Charlie?
Cine e?
Dnă Bauford, numele meu este Jan Steiger. Sunt prieten cu Nick.
Îmi daţi voie?
Lucrăm împreună, din când în când.
Ar trebui să vă mutaţi patul, e prea aproape de fereastră.
- Lucraţi împreună aici? - E un fel de-a spune.
- Cum m-aţi găsit? Prin sora mea? - Nu, nu sunt jurnalist.
Mă ocup mai mult de export-import. În Cambodgia, aproape ne-am cunoscut.
De fapt, Nick v-a menţionat de câteva ori. Şi eu aş fi făcut-o.
- Ce doriţi? - Ce doriţi dv, dnă Bauford?
Vreau să ştiu unde e Nick.
Ultima dată, era ţinut ostatic de un grup de rebeli la 10 km de aici.
Toată zona e bombardată de ruşi, dar am luat legătura prin radio.
Negociau, ştiau cine e.
Asta era ieri, nimic de-atunci. E posibil să fie mort.
- Şi de ce-mi spuneţi mie asta? - Sunt curios.
Aţi venit în gaura asta de iad şi credeţi că-l veţi găsi?
Ce-i asta? Este...
... dragoste? Asta este?
În regulă, nu contează. Sunteţi aici.
Dacă-l aduc înapoi în viaţă, mai pierd un agent.
Dacă e mort, e mort.
Nu sunt prost să-mi risc fundu' pentru un nenorocit cu gura mare.
Dar dv...
Sunteţi dispusă să vă riscaţi viaţa pentru iubire.
Fac comerţ cu orice, dnă Bauford, cu absolut orice.
În regulă. Ce trebuie să fac?
Am un prieten. Un localnic.
Vă poate duce în munţi, dar după asta sunt doar un spectator.
Dragostea...
Îl caut pe Nick Callahan, doctorul englez.
Vino.
Cinci minute.
Nick?
Nick, sunt Sarah.
O să te scot de-aici, chiar acum.
E o tabără a Crucii Roşii la vreo 6 km de-aici, putem merge.
La dracu'! Haide, ridică-te!
Nick, ridică-te!
Nick, îţi aminteşti...
... îţi aminteşti că ţi-am scris?
Ţi-am spus că ai o fiică, Anna.
Îţi aminteşti?
Eşti tată.
Iar ea are nevoie de tine.
Are nevoie să te ridici şi să ieşi de-aici.
Aşa că ridică-te. Ridică-te, Nick!
A fost pe-aproape.
- Ce? - Însemnăm mulţi bani pentru ei.
Nu le va fi greu să ne urmărească.
N-o să reuşesc. Trebuie să pleci!
Ascultă-mă!
Nu mă vor ucide. Au nevoie de mine în viaţă.
Valorez bani pentru ei.
Dacă te prind, te vor viola, te vor omorî.
Trebuie să pleci şi să aduci ajutoare.
Bine.
Sarah!
Sarah, du-te!
Du-te, poţi s-o faci!
Ce...? Ce faci?
- Sarah, te rog! - Opreşte-te...
Pleacă!
Sper că atunci când vei citi scrisoarea să fiu lângă tine
şi tu să-mi spui că sunt o proastă că o scriu
şi că sunt nebună că încerc să te găsesc.
Dar cum să n-o fac?
E vorba de tine.
Tot acest timp, toţi anii în care am fost despărţiţi,
mi-a fost dor de tine.
Dar n-am fost niciodată fără tine.
M-am trezit cu tine în fiecare dimineaţă
şi am adormit cu tine în fiecare seară.
Ai fost mereu cu mine,
curajul tău, zâmbetul tău,
încăpăţânarea ta.
N-am fost niciodată despărţiţi şi nu vom fi niciodată.
Te iubesc, Nick. Te iubesc.
ACEST FILM ESTE DEDICAT TUTUROR MISIONARILOR
ŞI MILIOANELOR DE VICTIME ALE RĂZBOIULUI ŞI PERSECUŢIEI.
NE-AU INSPIRAT CU CURAJUL ŞI DORINŢA LOR DE A TRĂI.
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org