Faceţi reclamă produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi.
Avem un loc al nostru.
Avem o comunitate.
Ne simţim în siguranţă.
Câţi sunteţi acolo?
Aveţi şi copii cu voi?
Pentru că aici ajungeţi cel mai rapid pe râu,
dar nu cred că puteţi face drumul însoţiţi de copii.
Ascultaţi-mă! Vă spun o singură dată.
Plecăm într-o călătorie dificilă.
Veţi simţi că va dura o veşnicie, aşa că va fi greu să fiţi vigilenţi.
Va fi încă şi mai greu să fiţi liniştiţi, dar va trebui să le faceţi pe ambele.
Trebuie să faceţi absolut tot ce vă cer, altfel nu vom reuşi.
M-aţi înţeles?
Nu vă daţi jos legătura de la ochi în nicio circumstanţă.
Dacă o daţi jos, vă voi răni.
M-aţi înţeles?
E frig, avem pături.
Băiat, tu ai câinele. Fată, tu ai pisica.
Ăsta nu e decât un loc. Nu avem nevoie de nimic altceva de aici.
M-aţi înţeles?
Aşadar, nicio vorbă cât suntem pe râu.
Trebuie să ascultaţi cu mare atenţie.
Dacă auziţi ceva în pădure, mă anunţaţi.
Dacă auziţi ceva în apă, mă anunţaţi.
Dar niciodată, indiferent de motiv, nu vă scoateţi legătura de la ochi!
Dacă priviţi în jur, veţi muri.
M-aţi înţeles?
E în regulă. Haide, gata...
Haideţi!
Aşa.
Unu, doi, trei, patru, cinci, şase, şapte, opt.
Aşa... 28, 39, 30. Pe aici.
Hai... 31, 32, 33.
Unde e?
CINCI ANI MAI DEVREME
- Ascultam, nesimţito! - Da, tu şi cei de pe stradă.
Magazinul era plin ochi. Pare ceva serios.
Chiar nu ai pic de mâncare.
- Ce pare serios? - Pe bune?
- Da. - Deschide televizorul, zevzeco!
Zevzeco.
- Pe ce canal, zevzeco? - Oricare.
...aeroporturile şi gările au fost închise.
Străzile sunt ticsite de oameni care vor să plece cu maşina sau pe jos,
iar martorii relatează cazuri bizare de sinucideri colective.
Apărute iniţial în România,
cazurile s-au răspândit cu iuţeală în restul Europei şi în Siberia.
Se estimează că există deja zeci de mii de decese.
...încă nu se ştie motivul sinuciderilor colective din Europa şi Rusia.
Martorii relatează că oamenii au manifestări psihotice.
Conform surselor noastre,
nu e vorba de un virus sau un agent patogen.
Autorităţile din SUA sfătuiesc cetăţenii să fie calmi.
Încă nu avem cazuri confirmate...
E în Rusia, aşa că...
Spune-le astea mamelor panicate care se încaieră pe sticle de apă.
Apropo, tocmai am vorbit cu mama la telefon.
De ce trebuie să-i dau eu veşti despre tine?
- De ce vorbiţi de mine? - Doar n-o să-i spun de viaţa mea.
La trei, mă duc să verific un armăsar arab în Sausalito.
Nu auzi aşa o propoziţie prea des.
- Vrei să vii? - Nu pot, am programare la obstetrician.
Când?
De ce ţi se ascute vocea când te entuziasmezi?
- Te duc eu? - Nu e nevoie.
Intru şi eu, poate vedem fătul.
Sau anulez programarea şi mergem să vedem un cal.
Nu, dă-l dracu' de cal!
Câtă răutate!
Ce părere ai?
Văd mai mulţi oameni stând laolaltă, dar toţi se simt neobişnuit de singuri.
Singurătatea e un efect secundar.
E vorba despre incapacitatea de a forma legături.
Ce fel de legături?
- Te muţi puţin? - Malorie!
- La o parte. - Am mai vorbit de asta.
Cu tine nu se va întâmpla asta.
Cu un copil, e diferit. E dragoste instantanee.
- Eu nu voi simţi aşa. - Ba da.
- Ba nu. - Teme-te de singurătate, nu de aşa ceva.
Şi trebuie musai să te scoatem afară, cu restul oamenilor.
Nu ieşi din casă toată ziua.
De ce aş ieşi? Cumpărăturile mi le faci tu.
- Trebuie să te muţi. - Nu!
- Ba da. - Exclus.
- De ce? - Nu mă mut, îmi ador casa!
Ştiu c-a durat mult să găseşti un studio pe gustul tău
şi, de la plecarea lui Ryan, ai muncit mai mult.
Bine, fără colocatari.
Ryan nu era colocatar.
Se pare că era, de fapt.
În fine... Nu poţi creşte un copil aici. Unde ai aşeza-o?
De unde ştii că e fată?
Asta-mi doresc, presupun.
Scuze, e de la birou. Vin imediat.
Bună!
Da.
Te sun înapoi.
Ce e?
Tot nu vrei să ştii sexul copilului?
Şi să stric surpriza, dr Lepham? Nu.
Cum te simţi? Dormi mai bine?
E dificil.
Nu dormeam bine nici înainte de... afecţiunea asta.
Se numeşte sarcină. E în regulă dacă o spui.
N-aţi aflat, dnă doctor, că dacă ignori un lucru,
ajunge să dispară?
Serios? Am fost în beznă atâta timp...
- Când iapa rămâne gravidă... - Doamne!
Ştii ceva de cai?
Când o iapă rămâne gravidă, ştie imediat.
Serios?
Îşi schimbă dieta, îşi schimbă mersul.
Îi muşcă pe ceilalţi cai, dacă se apropie prea mult.
- Păcat că nu suntem cai. - Chiar e păcat.
Era minunat dacă eram cai, am fi avut o mamă care ne-ar fi crescut.
Şi un tată, undeva la un manej de armăsari.
Stai! Tatăl nostru chiar era la un manej de armăsari.
- Asta aşa e. - Aşa e.
Bietele de noi!
Ar trebui să ne compătimim cu un prânz şi o sticlă de vin.
În sfârşit, ai şi tu o noimă.
- Bine. - Serios? În faţa mea?
Nu în sensul ăsta...
Un păhărel de roze n-o să-i facă nimic sâmburelului.
Sigur am auzit cuvântul "sticlă".
Şi poate nu-i mai spui sâmburel, acum că e cât un pepenaş.
Pepenaş?
Ştiu că e dificil să iubeşti pe cineva încă necunoscut.
Ce frumos...
Nu te-ai gândit să faci o felicitare cu asta?
- Le-ai putea vinde drept suveniruri. - Da.
Vei avea un copil, Malorie.
Curând, eu, Jessica şi o asistentă specializată în naşteri
vom face aceleaşi glume, la etajul trei.
După aceea, însă, nu vei mai pleca acasă singură.
Ştiu.
Dar, dacă nu vrei asta,
există suficiente cupluri care vor cu disperare să adopte.
Nu te condamnă nimeni. Poţi face orice alegere vrei.
Dar nu poţi ignora situaţia, sperând că dispare de la sine.
TE GÂNDEŞTI LA ADOPŢIE? SARCINA POATE FI DERUTANTĂ
Te simţi bine?
Excelent.
Vomiţi?
Du-te la maşină.
E cu bucăţi?
Nu, de fapt a fost aproape mătăsos, a ţâşnit uşor şi fără probleme.
Ne vedem la maşină, bine?
- Pe coridor. - Faceţi loc!
Paza!
Aveţi grijă! Ajutor!
Nu, treci înapoi!
- Linişteşte-te, te rog! - Cod gri, nivelul unu.
Linişteşte-te! Paza!
- Te simţi mai bine? - Se întâmplă chiar acum.
Ai dat pe tine?
Orice înnebuneşte oamenii în Rusia, a ajuns aici.
- Poftim? - Te rog, poţi să...
Staţi acolo!
- Sunt în spital. - Doamne! Condu!
Haide!
Mergem direct la Santa Rosa.
Stai la mine până se termină tâmpenia ăsta, orice ar fi.
- Nu am haine. - Poţi purta de-ale mele.
Nu mă omor după stilul cowboy.
Asta te preocupă acum pe tine?
Mă liniştesc când mă gândesc la prostii.
- Rahat! - Ce e?
O maşină a rămas pe mijlocul străzii.
- Ocoleşte-o, încet. - La o parte!
Dacă se împute treaba, va trebui să eviţi drumurile
şi să fii călare pe un cal, crede-mă!
- Dumnezeule... - Rahat!
De ce sunt oamenii atât de cretini?
Doamne, Jess! Dă-i drumul!
Nu trec pe roşu cu o gravidă în maşină.
Condu odată!
Lasă-mă să şofez, mă agiţi în ultimul hal!
- Ştii ce? - Lasă-mă să conduc.
- Nu e al meu. - Telefonul meu e în spate.
- O fi preşedintele juraţilor... - Ţine-ţi caii în frâu!
Unde l-ai pus?
Dumnezeule! Ce dracu' e aia?
Ce dracu' e ce?
Ce dracu' e ce? La ce te uiţi?
Ce ai văzut? Vorbeşte! Ce dracu' e ce?
Ce faci? Dumnezeule, Jess, opreşte-te!
Ce ai păţit? Nu! Încetează odată!
Nu!
Opreşte-te!
Jess, ce naiba ai păţit? Opreşte-te, Jess!
Dumnezeule! Opreşte, te rog!
Vino!
- Lydia, ce faci? - E însărcinată.
Nu acum, Lydia! Vino înăuntru!
E însărcinată.
N-o poţi ajuta!
Vino înăuntru, repede!
Bine.
Drăguţă, ridică-te! Haide!
Mamă?
Nu pleca, te rog.
Ţine privirea în pământ.
Deschideţi uşa! E o femeie însărcinată aici!
- Deschideţi uşa! - Nu.
Deschideţi uşa! Poliţia!
Nu deschideţi.
- Deschideţi naibii uşa! - Îmi pare rău.
E casa mea.
Intraţi, repede!
Haide! Te simţi bine?
Eşti teafără?
A ieşit ca să te ajute.
Acum e moartă.
Suntem toţi foarte tulburaţi acum.
- Îmi pare rău. - Haideţi înăuntru.
Îmi pare rău.
Haideţi!
- Sunteţi teferi? E cineva rănit? - Are cineva semnal?
- Nu ai WiFi deloc? - N-am de niciun fel.
Haide!
- Nu merge. - Trebuie să dau de copii.
Nu găsesc nimic.
- Scumpo? - Nimic, nici eu.
- Sunt acasă? - Scuză-mă.
Mamă, sună-mă imediat înapoi.
S-a întâmplat ceva... Alo?
Chestia aia îţi fute sistemul nervos. Văd asta de săptămâni la clienţii mei.
N-am zis că sunt poliţist?
Eşti la Academie, încă nu eşti poliţist.
Orice ar fi, vor trimite pe cineva curând, cu siguranţă.
Un singur lucru se va întâmpla curând: vom muri cu toţii.
Ce se întâmplă are toate semnele unui război biologic.
Coreea de Nord sau Iran.
Douglas, au spus că încă nu ştiu ce este.
Trebuie să ne păstrăm calmul.
- Serios? - Da.
Te rog!
Suntem în rahat!
Cred că am auzit una.
Alergam pe stradă şi am simţit ceva, jur!
- Am auzit ceva. - Ce ai văzut?
Nu ştiu, era acolo, pur şi simplu...
- O prezenţă? - Da.
În rahat pân-la gât!
Trebuie să existe nişte poze sau înregistrări video.
- Eu n-am văzut. - Echipa mea a văzut una.
Poftim?
Făceam săpături la o fundaţie,
iar contractantul s-a întins pe jos, în faţa buldozerului.
Apoi, mecanicul a dus buldozerul spre groapă şi şi-a rupt gâtul.
De parcă, dacă te uiţi la ea,
o iei razna sau vrei să te răneşti.
Nu, vrei să te sinucizi.
Şi...
- Pizda mă-sii! - ...doar te uiţi la ea.
- Şi te sinucizi. - Cum e posibil?
Închideţi ferestrele!
Închideţi-le pe toate!
Închideţi ferestrele!
Mulţumesc, Doamne!
Andy, Bailey, mă auziţi?
Tată, ce-i chestia aia de-afară?
- Bailey! - Bailey!
Bailey!
- Dacă ieşi afară, mori. - Copiii mei sunt acolo.
- Dă-te! - N-ai să ajungi la ei.
A revenit emisia. Dă mai tare!
Preşedintele a declarat stare de urgenţă
şi graniţele au fost închise.
Nu ieşiţi afară!
Evitaţi internetul. Folosiţi radio...
Ce naiba se întâmplă, fraţilor?
- E final de joc, omule. - Ce îndrugi acolo?
Final de joc.
Omenirea a fost studiată şi considerată nedemnă.
- De către cine? - Au diverse nume, înţelegi?
Religiile şi mitologiile lumii vorbesc de demoni şi entităţi spirituale.
Cei care văd aceste creaturi
descriu mai mereu experienţa
ca şi cum entitatea ar lua forma celor mai mari frici ale tale,
a celor mai profunde regrete sau a unor pierderi grele.
Sună a abureală. Căcaturi religioase.
Nu e abureală! Vorbesc de realitate.
Iau diverse forme.
Cum ar fi Aka Manah sau Varios Daevas din vechea legendă zoroastriană.
Sau Surgat, din credinţe creştine antice şi oculte,
care le făcea pe gravide să-şi vadă copiii nenăscuţi drept alte creaturi,
precum homari sau păianjeni.
Sau Huli-jing din China, Puca din mitologia celtică.
Nume diferite, dar cu acelaşi scop.
Şi anume?
Sfârşitul omenirii.
Charlie, ai învăţat toate astea lucrând la supermarket?
- Nu, am studiat ani întregi. - La facultate?
Nu chiar facultate, dar...
pe internet.
Acolo găseşti toate informaţiile.
- Lucrez la un roman. - Ce pula mea...
Aşadar, stăm aici până o luăm razna, ca el?
Armata va interveni şi va prelua controlul.
Trebuie doar să aşteptăm.
De ce nu stai jos?
N-am nimic. Încerc să dau un telefon.
- Înţeleg. - Nu am nimic.
Înţeleg.
- Telefoanele nu funcţionează. - Bine.
Ai cumva dureri?
Poftim? Nu.
- Cred că ai o contuzie cerebrală. - Mă simt bine.
- Bine. - N-am nimic.
Bine.
Eram în maşină.
Şi ea a văzut ceva.
Nu ştiu ce anume, dar i s-a schimbat privirea.
De parcă...
S-a întristat atât de tare, iar Jess nu se întrista niciodată.
Nu.
A coborât din maşină şi-a fugit pe stradă,
iar ea n-a avut niciodată gânduri sinucigaşe.
N-ar face asta niciodată.
Dar...
Iar apoi, femeia care m-a văzut,
a început să vorbească cu mama ei şi...
Acea femeie era soţia mea.
- Numele ei era Lydia. - Bine.
Şi nu vorbea cu mama ei, pentru că mama i-a murit acum zece ani.
DE 6 ORE PE RÂU
Alo?
Mă aude cineva? Alo?
Mă aude cineva? Mă numesc Malorie.
Sunt într-o barcă, pe râu. Mă aude cineva?
E cineva acolo? Alo?
Mă aude cineva? Alo?
Malorie.
Au trecut trei zile de la primele evenimente.
Legăturile telefonice au căzut.
Nu pot lua legătura cu nimeni.
N-am auzit nimic din partea autorităţilor,
dar, dacă ascultaţi,
din câte îmi pot da seama, dacă staţi în case
şi dacă nu vă uitaţi la chestiile alea, ar trebui să fiţi în regulă.
Nu ieşiţi afară.
Imediat ce aflu mai multe, vă voi da de ştire.
Soţul meu lucrează în fonduri fiduciare şi imobiliare. Ce fel de drept practici?
- Legea falimentului. - Când nu-şi dă în judecată vecinii.
Pentru cât timp ne-ajunge mâncarea?
Nu mult.
Pentru că unii nu înţeleg conceptul raţionalizării.
Douglas, casa ta e în spatele ăsteia.
Putem merge acolo, poate găsim ceva.
Nu ne-am mai întoarce. Ce nu înţelegeţi voi...
- Tom... - Nu putem primi pe oricine.
Da, linişteşte-te.
- Cine e? - Mă auziţi?
- Faci o greşeală imensă. - Douglas!
- Da, te aud. - Mă auziţi?
Mă numesc Olympia. Ajutaţi-mă, vă rog!
- Nu deschide uşa... - Am s-o deschid.
Băga-mi-aş!
Aşteaptă o secundă.
Mişcă!
Deschide.
Haide!
Adu o pătură.
De fiecare parte a uşii e câte un felinar.
Îţi dau o pătură şi vreau s-o atârni peste ambele.
- Bine. - Ai înţeles?
Vreau să-mi blochezi vederea.
- Acoperiţi-vă ochii! - Ce prostie!
Malorie, acoperă-ţi ochii!
Uite! Ţine!
Spune-mi când ai terminat.
Tom, e bine ce faci?
- Taci! - Aşteaptă, te rog!
- Am acoperit tot. - Bine.
Hai, vino!
Încet.
E totul bine.
- Malorie. - Da.
- Arma, te rog. - Da.
Înainte să omori pe cineva, din moment ce nu ştii s-o foloseşti.
E în regulă.
Cum...
de sunteţi atât de mulţi?
Aşadar, eşti...
eşti gravidă?
Da. Pe 1 octombrie ar trebui să nasc.
Dar tu?
La sfârşitul lui septembrie.
Stai aşa. Afară e tot nebunie şi haos?
Eşti singură?
Da.
Soţul meu a fost chemat luna trecută, e pilot de avion.
Am încercat să raţionalizez ce aveam,
dar mi s-a făcut prea foame şi mi-era teamă pentru copil,
nu ştiam ce să fac.
- Bea nişte apă. - Mulţumesc.
Ai plecat şi-ai început să baţi aiurea la uşi?
Stau la o stradă de aici.
Acum putem flămânzi toţi aici, la maternitate.
Trebuie doar să mai găsim provizii.
Dar nu putem găsi nimic, dacă nu vedem.
La dracu', suntem blocaţi aici!
Poate că nu.
Poate vedem mai bine decât credeam.
Cum adică?
Veniţi aici.
Avem camere în casă, care transmit în direct.
Veniţi la etaj, haideţi!
E un semnal digital.
Arată doar temperatura corpurilor.
E informaţie seacă.
- Doar culori pe un ecran. - Dar dacă şi imaginea are puteri?
Nu ştim cum funcţionează chestiile alea.
Nu sunt reprezentări directe.
Nu ne putem uita la chestiile alea cu propriii ochi,
dar poate reuşim cu ajutorul unui convertor. Pixeli şi temperatură.
Poate nici nu se văd.
N-o să aflăm decât după ce se uită unul dintre noi.
Cred că e o greşeală imensă.
Desigur, Douglas. Tu asta spui despre tot.
La un moment dat, trebuie să facem ceva.
Nu ştim nici măcar cât vom mai avea curent.
Credeţi-mă, sunt convins că va funcţiona.
Bine.
Dacă funcţionează, folosim tehnologia când căutăm provizii sau...
Exact!
Nu foarte strâns.
Sper că ştii ce faci.
Ascultă... Tu şi soţul tău sunteţi oameni cumsecade.
Sper că ştii că nu de asta...
Nu de asta...
Mulţumesc, Douglas.
Nu eşti obligat să faci asta.
Ştiu. Nu-ţi face griji.
- Tom, îmi trebuie telecomanda. - Da.
Poftim, frate!
De ce-l dai în judecată?
Pentru că vor să dărâme o parte din casă
şi să facă o monstruozitate de sticlă.
Soţul lui e arhitect.
E proprietatea lui. De ce îţi pasă ce construieşte?
Pentru că asta aş vedea zilnic.
Nicio şansă.
Vine sfârşitul lumii, scumpete, aşa că nu se ştie.
Unde eşti, nenorocitule?
MULTIVITAMINE PRENATALE
Haide, Greg!
Concentrează-te!
E despre sfârşitul lumii.
Romanul meu.
Dar nu e ca o poveste de copii, în care toţi au arcuri,
se omoară între ei sau aleargă printr-un labirint uriaş.
Nu... Povestea asta surprinde realitatea.
Te-ai gândit vreodată că va fi aşa?
- Greg! - Putem intra?
- Ce se întâmplă? - Greg!
Putem intra?
Nu vă uitaţi!
Acoperiţi-vă ochii!
- Caută monitorul. - Greg!
Greg!
Greg...
L-am găsit.
Gata, puteţi deschide ochii, e în regulă.
I-am spus naibii că e o greşeală imensă.
Haide!
Trebuie să plecăm.
Îmi pare atât de rău...
Nu mai ieşim niciodată de-aici.
Nu vine nimeni după noi.
Trebuie să plecăm.
Bună!
Mă gândeam c-ar fi bine să fim împreună, ţinând cont de...
Desigur.
Măcar nu stăm singure.
Am citit pe un blog că femeile gravide
ar trebui să doarmă mereu cu cineva,
fiindcă fătul poate simţi când mama se simte singură.
Perfect.
Aşadar... te-ai gândit la nume?
Nu, încă nu.
Dar tu?
Dacă e fată, vrem s-o numim Ariel sau Jasmine.
Dar mi-ar plăcea să-i spun Cenuşăreasa şi s-o alint Ella.
Soţul tău ce-ar prefera?
Îi place orice îmi place mie.
Dar tu? Soţul tău are vreo preferinţă?
Sunt doar eu.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
Dar familia ta? Precis sunt entuziasmaţi...
Ştii ce? Mă scuzi o secundă, te rog?
Revin imediat.
Scuze!
Aşa ceva nu poţi uita.
Aşa e, nu poţi.
Scuze...
Te simţi bine?
Da.
Am să-mi spăl hainele dimineaţă.
- E o idee bună. - Aşa cred şi eu.
Noapte bună.
DE 14 ORE PE RÂU
E cineva?
Aveţi nevoie de ajutor?
- Vă puteţi da jos legăturile de la ochi. - Nu vi le daţi jos!
Am mâncare. Copiii par flămânzi.
Aplecaţi-vă! Staţi jos!
Hei, prieteni...
Aţi văzut vreodată un pui de căprioară?
Vă spun un secret.
Am găsit unul în pădure.
Ştiu că sunteţi speriaţi, dar nu aveţi de ce.
Nu vreau să vă fac rău, ci doar să vă scot la mal.
Scoate-ţi naibii legătura de la ochi!
Am văzut unul. Am văzut adevărul.
Dă-ţi legătura jos!
E minunat. Dă-ţi-o jos!
Dă-ţi legătura jos!
Va purifica întreaga lume!
Toţi trebuie să privească.
Am veşti proaste.
Rămânem fără mâncare şi nu ne vine nimeni în ajutor.
Trebuie să ieşim afară.
Ştiu de unde am putea lua provizii.
- De unde, Charlie? - Magazinul Fields.
Am încuiat tot când a început nebunia.
- De-abia acum ne zici asta? - Măcar ştim.
Mulţumim.
Un grup trebuie să meargă.
Vom muri înainte să ajungem acolo.
- Faci mişto de mine? - Eu merg.
- Atunci merg şi eu. - Eşti gravidă.
Dacă mergeţi voi, vin şi eu.
Ce-ar fi să merg eu prima dată, iar tu, data viitoare?
- Merg şi eu. - Poftim?
- E sinucidere. - Sunt antrenată, mă descurc.
Nu-mi place. Nu cred c-ar trebui să plecaţi.
- Suntem patru. - Cinci, cu Charlie.
Cu Charlie? Charlie nu merge nicăieri.
- Tu cunoşti sistemul de alarmă. - Nicio şansă!
V-am dat informaţiile necesare.
Nu trebuie să vă duc de mână, e un supermarket.
Au semne peste tot. Aţi mai fost acolo.
Dacă vrei cereale, cauţi semnul cu cereale.
Dacă n-aţi şti să citiţi... Dar ştiţi.
N-aveţi nevoie de mine...
Charlie, îţi va servi drept inspiraţie pentru roman.
Bine? Va fi nemaipomenit.
Aşadar, trebuie să vopsim toate geamurile.
E eficient şi sigur.
Auziţi şi voi?
De când e sigur să conduci orbeşte?
Nu suntem orbi.
Avem GPS.
Se calculează traseul.
Menţineţi direcţia.
În 800 de metri, viraţi la dreapta, pe Strada Bay.
- Ce-a fost asta? - O bordură.
Doar o bordură.
E un senzor de proximitate.
Un limitator de viteză, atâta tot.
Viraţi la dreapta.
- Am ieşit de pe drum? - Nu, e ceva acolo.
- Un camion, probabil. - Ocoleşte.
- Ocoleşte-l. - Da.
Ce-a fost asta?
Mai e o maşină afară?
- Rahat! Ajunge! - Charlie, respiră!
- Ies afară! - Calmează-te!
Nu-l mai atingeţi!
- Priveşte-mă! Trebuie să taci. - Fă-l să tacă.
Futu-i! N-o să reuşim.
Liniştiţi-vă!
- Rahat! - Ţineţi-vă bine!
Ţineţi-vă de ceva. Trebuie să plecăm!
Ţineţi-vă!
Ăla n-a fost limitator de viteză!
- Futu-i, s-a blocat. - Ţineţi-vă!
Viraţi la stânga.
Încetineşte!
Aţi ajuns la destinaţie.
Ce dracu'?
Şi după toate astea, ar trebui să ieşim?
Ce noroc pe noi!
- La trei. Unu... - Sunt gata acum.
...doi, trei!
Ce-a fost asta? Ce-am lovit?
E doar un stâlp.
Aşa. Unde e...
Uşa ar trebui să fie la câţiva paşi în faţă.
- M-am pierdut. - La stânga.
Stânga.
M-am pierdut iar.
- Haideţi. - M-am pierdut.
- Gata, aici! - Bine.
- Ai intrat? - Nu.
Aşteptaţi, aproape am reuşit.
Gata.
Intraţi.
Gata, am intrat.
E cineva?
Verific ferestrele.
Aşa...
Cred că suntem în siguranţă. Le puteţi da jos.
Dumnezeule...
- Futu-i, am dat lovitura! - Da.
- Unde sunt conservele? - Raionul doi.
- Hârtia igienică? - Cinci.
- Nu-mi pasă de-alea. Băutura? - Şapte.
Nu uitaţi că avem puţin spaţiu. Limitaţi-vă la neperisabile şi esenţiale.
- Unde sunt electronicele? - Raionul şase.
Şase. Bine, mulţumesc.
N-am de gând să curăţ eu aici.
Excelent!
Mă bucur c-am venit.
E cel mai frumos loc de pe Pământ.
Ştiu. Chiar nu e glumă.
Cadoul meu pentru viitorul copil.
Mulţumesc.
Cu plăcere.
Sora mea aşteaptă al patrulea copil...
Doamne... e o sfântă.
Aşa e.
Mereu îi ating burta.
E liniştitor.
Unul dintre trucurile naturii.
Sora ta e în Sacramento?
- Da. - Da?
Dar tu? Unde ai crescut?
Lângă Stockton.
- Stockton. - Da.
- Creşteam cai. - La o fermă?
- Tatăl meu era cowboy în toată regula. - Aşa ai învăţat...
- Ce? - Chestia cu puşca.
Da. Am avut o copilărie interesantă.
Stockton nu e aşa departe de Sacramento.
Nu e. Pe autostrada 99.
- Pe autostrada 99, da. - Dar la lumi distanţă, nu?
Dar ne puteam întâlni cumva.
Desigur.
Puteam să-ţi fiu dădacă.
Dădaca mea cea sexy.
Spui asta doar pentru că vom muri toţi.
Poate.
Voi cum de sunteţi atât de norocoşi?
Salut!
Salutare!
Ce adormiţi sunteţi...
Toţi clienţii să se prezinte la raionul şapte, vă rog.
Am de făcut un anunţ extraordinar.
- Doamnelor şi domnilor, vă rog... - Da, Douglas.
Vreau să profit de ocazie pentru a ţine un toast în cinstea noastră,
pentru că împreună facem sfârşitul lumii...
măreţ, din nou!
Păsărele.
Nu v-aţi prins, nătărăilor?
Am putea rămâne aici.
Avem mâncare şi băutură pentru un an.
Nici nu trebuie să plătim, chiar n-ar trebui să plecăm.
Iar cei de la Greg vor muri de foame?
Mai bine ei decât noi.
Aici avem tot ce ne trebuie ca să supravieţuim. Tot!
Nu există argument statistic, logic sau legal pentru ca noi să ne întoarcem.
Iată un argument: nu suntem jigodii.
Şi nu rămânem.
Ce este?
Charlie, ce e dincolo de uşă?
O rampă de încărcare.
E cineva?
Lăsaţi-mă înăuntru, vă rog!
Vorbeşte mai tare, nu te aud.
Deschideţi-mi uşa, vă rog!
Acoperiţi-vă ochii!
- Poftim? - Deschid uşa.
- Nu! - E cineva acolo.
Trebuie s-o deschid.
Bine.
Aşa...
- Auzi? - Da.
Daţi-mi drumul, vă rog! Sunt blocat.
Staţi aşa! Fish Finger, tu eşti?
- Charlie, eu sunt! - Cine e Fish Finger?
Lucrează la supermarket, la raionul de fructe de mare.
A fost la răcoare şi e niţel trăsnit, dar e mereu de treabă cu mine.
- Cum ai ajuns acolo? - Am...
M-au păcălit!
Cine?
Despre cine vorbeşti? Eşti singur?
M-au păcălit şi m-au lăsat să putrezesc aici.
Cine te-a lăsat aici? Ce tot zici?
Ceva nu e în regulă.
- Se întâmplă ceva! - Daţi-mi drumul, vă rog!
Fish Finger, ce faci? Ce faci, omule?
Uitaţi-vă la el. Vor să-l priviţi! Lăsaţi-mă înăuntru!
E prea puternic. Nu-l pot ţine.
Lăsaţi-mă înăuntru!
Charlie!
Futu-i!
Charlie, stai!
Priveşte-l, Charlie. E minunat!
- Charlie? - Charlie!
- Charlie!
- Rahat! - Ce dracu'?
Futu-i!
Trebuie să plecăm.
Trebuie să mergem, haide!
Să plecăm de-aici!
Daţi-mi drumul, vă rog!
Cum de mai trăieşte ăla acolo?
Vă rog, daţi-mi drumul!
Felix!
Dumnezeule!
Câte bunătăţi!
- Păsărele? - Da.
Par să simtă apropierea creaturilor.
Unde e Charlie?
Alt roman pe care nu va trebui să-l citesc.
Ne-a salvat, jigodie ordinară!
Ştiu ce crezi despre mine, ce cred toţi despre mine.
În cererea de divorţ,
prima mea soţie a zis c-ar jigni ciudaţii
din toată lumea dacă m-ar face ciudat.
A doua soţie a spus că nu îi mai este teamă de Iad,
pentru că nu poate fi mai rău decât căsnicia alături de mine.
Mi-ar fi plăcut de ele.
Poate.
Apoi a apărut Lydia.
A treia oară chiar a fost cu noroc, în cazul meu.
N-am întâlnit pe nimeni cu suflet atât de mare.
Dar eu sunt aici, iar ea e moartă. Ştii de ce?
Pentru că, la final, există doar două tipuri de oameni.
Jigodiile şi morţii.
Doamne! Parcă ai fi taică-meu.
În ce sens?
Avea şi el o inteligenţă sclipitoare şi încerca să educe neghiobii din jur?
Şi vorbea perfect limba jigodiilor.
Şi tot asemenea ţie, justifica tot ce făcea recurgând la înţelesuri absconse,
teorii conspiraţioniste şi...
dând vina pe toţi din jur, cu toate că el greşea.
Dar, odată ce eu şi sora mea am realizat că erau doar pretexte
pentru a-şi trata familia cu curul, viaţa a fost mai uşoară.
Dar văd o diferenţă între mine şi el.
Nu greşesc niciodată.
Vă asemănaţi ca două picături... de apă puturoasă.
Semăn cu el şi fizic?
Nu chiar.
Nu era răvăşitor de chipeş?
Nu-i vorba de asta...
Avea părul altfel.
- Părul? - Da.
El avea.
Nu pot.
Haide, e sfârşitul lumii.
Nu cred că zece grame de whiskey mai schimbă ceva.
Păi... sper că te înşeli.
Despre jigodii şi morţi.
Sper că există şi altfel de oameni.
Să sperăm că există şi altfel de oameni.
- Închide garajul! - Mă ocup.
Aşteaptă!
- Acoperiţi-vă ochii! - Da.
E încuiată.
Nenorociţii!
Unde naiba e maşina?
Unde sunt Lucy şi Felix?
Futu-i!
DE 24 DE ORE PE RÂU
Nu mai vâsleşti.
Fac o pauză.
Cât mai avem?
Câteva ore.
Malorie!
Ajutor!
Malorie!
Eşti teafăr?
- Mi-e frig. - Ştiu. Stai puţin.
Nu se poate! Păturile şi toată mâncarea! La naiba!
- Îmi pare rău... - Nu, nu e...
Stai un pic.
Aşa. Uite...
- Aşa. - Mi-e foarte frig.
Te încălzim imediat, bine? Imediat!
Pune asta în jurul tău.
Ţineţi-vă legăturile pe ochi.
Aţi auzit?
Aţi auzit şi voi?
Lăsaţi-vă pe fundul bărcii, jos de tot.
Să nu scoateţi o vorbă. Las păsările cu voi.
Vă acopăr, dar nu scoateţi un sunet şi nu plecaţi.
M-aţi înţeles? Nu plecaţi!
Rahat!
Malorie.
Malorie are probleme.
Malorie?
Ţi-am spus să stai în barcă.
Nu gândeşti.
Faci exact cum îţi spun sau mori, înţelegi?
Dacă păţesc ceva, nu încerca să mă ajuţi.
Lasă-mă şi salvează-te!
Ai înţeles?
Spune! Dacă păţesc ceva, ce faci?
Te salvezi! Spune-o!
- Mă salvez. - Te salvezi!
Nu pot avea încredere în tine.
Sfârşitul lumii ne împinge la tot felul de lucruri.
Nu e sfârşitul lumii.
Serios?
Aşa se simte.
La finalul detaşării în Irak, eram cantonaţi într-un sat.
Trebuia să patrulăm străzile şi să menţinem ordinea.
Într-o dimineaţă,
am văzut un tată cu patru copii.
Am oprit, să mă asigur că e în regulă
şi că va ajunge cu bine la destinaţie.
Am aflat că-şi ducea copiii la şcoală.
În mijlocul nebuniei de-acolo,
în tot haosul ăla, el îşi ducea copiii la şcoală.
Aşa că...
ne-am luat după el.
Zi de zi.
L-am escortat.
Asta a ajuns să fie patrula mea.
La sfârşitul detaşării,
înainte să plec acasă, mi-a dat asta.
Îmi place să mă gândesc că încă îşi duce copiii la şcoală.
DE 28 DE ORE PE RÂU
Mă aude cineva? Alo?
Mă numesc Malorie. Mă aude cineva? Alo?
E cineva acolo? Alo? Mă aude cineva?
Test. Alo?
E cineva acolo? Alo?
- Alo? Test. - Eşti cumva...
Ai legătură la ochi?
Pătura din spatele tău e încă ridicată?
Bine, intră repede.
Mulţumesc. Asta e legătura de la ochi. Mulţumesc!
Stai, aşteaptă aici! Malorie!
- Stai! - Olympia, ce faci?
- Malorie! - Ce faci?
- Ce-i în capul tău? Jos! - E speriat, atâta tot.
- E speriat. - Verifică-i geanta.
Treci aici, Olympia.
- Cine eşti? - Ăsta cine mai e?
Mă ocup eu, Tom. Verifică geanta.
- Cine e? - E speriat.
- Cine eşti? - Cum ai ajuns aici?
- Taci, Olympia! Cine eşti? - Era speriat şi i-am dat drumul.
- Ai lăsat un străin în casă. - Îmi pare rău.
- Era îngrozit. - Eşti grea de cap?
Doamne... Bine, te rog...
Numele meu e Gary.
Locuiesc în oraş.
Când au apărut chestiile astea, m-am urcat în primul tren,
crezând că e mai sigur.
Vă rog, lăsaţi-mă să stau aici. Mă urmăresc.
Cine?
- Nu-l cred. Minte. - Cine te urmăreşte?
E limpede că minte.
- Jur! - Ce cauţi aici?
Am fost la casa lui Carl, un coleg, să ne adăpostim.
Totul era în regulă, până când au dat buzna în casă.
Creaturile nu dau buzna în case.
Nu creaturile, ci nişte psihopaţi.
Nişte psihopaţi de la Northwood.
Northwood? Unde vine asta?
E un spital de boli mintale pentru criminali.
E bine de ştiut că au primit permisie.
Şi apoi?
Ne-au scos afară şi ne-au forţat să privim în jur,
că să vedem creaturile.
Poftim?
- Te-ai uitat? - Nu.
Cumva, Carl a reuşit să-l doboare pe unul dintre nebuni la pământ
şi am luat-o toţi la fugă.
Am fugit încontinuu până am ajuns aici.
Am tot bătut la uşi, dar nu mi-a deschis nimeni.
Până aţi deschis voi, aşa că...
Vă mulţumesc!
Păsărele.
Când au dat buzna nebunii în casă, cel mai înfricoşător lucru a fost...
că nu purtau legături la ochi.
De parcă n-aveau nevoie.
Dar afară trebuie să porţi.
Nu şi ei.
Nu erau afectaţi ca restul oamenilor.
Ei voiau să vadă.
Erau fericiţi.
Erau atât de bucuroşi!
Şi spuneau că toată lumea trebuie să vadă.
Stai...
Ridică-te şi ieşi! Aici nu e orfelinat.
Amice, ne-a făcut plăcere să ne vizitezi, acum marş afară!
Şi cine nu e de acord poate pleca odată cu el.
- Afară, acum! - Douglas, asta e crimă.
Ba nu! Asta e crimă!
- Vă rog! - Să laşi străini în casă.
Fiecare contact cu lumea de afară a adus alţi morţi.
Lydia, Greg, Charlie.
Dacă vreţi să-i salvaţi pe cei de-afară, ieşiţi pe uşă şi ajutaţi-i.
Nu mai primim niciun străin în casă.
Nu cât timp mai respir.
Nu-ţi mai spun o dată, ridică-te şi...
Mulţumesc.
Tu dormi în garaj.
Am deschis uşa doar pentru că mi-am amintit cum era să fiu eu afară.
Dacă nu mă primeaţi înăuntru...
Simt că sunt o povară.
Nu eşti o povară mai mare decât mine.
- Nu e adevărat. - Ba da.
Tu nu eşti fragilă, ca mine.
Sunt o răsfăţată.
Părinţii mei au făcut mereu tot pentru mine, apoi soţul meu a făcut asta
şi m-am înmuiat, de la câtă grijă mi s-a purtat.
Eu am fost crescută de lupi, aşa că eşti norocoasă.
Dacă voi păţi ceva, vreau să ai grijă de copilul meu.
Bine?
- Nu. - Te rog!
- E copilul tău. - Malorie.
Nu.
- Promite-mi... - Nu vei păţi nimic.
E copilul tău.
Promite-mi!
Promite-mi, te rog!
Bine. Da, bineînţeles.
Ce e asta?
Dacă voiam să-ţi spun,
de ce-aş mai fi împachetat-o aşa frumos?
Am găsit-o când am luat provizii.
E foarte drăgălaşă.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Ştiu că nu asta îţi doreai înainte de naştere.
Ba e perfect.
Şi i-o poţi da micuţei după ce creşte. Da?
Mulţumesc.
DE 38 DE ORE PE RÂU
Râul prinde viteză, e timpul pentru o şedinţă.
Vreau să vorbim despre vâltori.
Acolo apa devine foarte învolburată.
E foarte zgomotoasă şi periculoasă
şi va fi cea mai grea încercare de până acum.
Când ajungem la ele, unul dintre voi va avea o misiune critică.
Va trebui să privească în jur.
Şi cine priveşte în jur
va trebui să-mi spună în ce direcţie să cârmesc,
ca să putem trece cu bine.
Dacă mă uit eu, nu vom reuşi.
Dar dacă vedem ceva?
- Mă uit eu. - Nu.
Eu spun cine se uită.
Bine? Eu decid.
Eu decid cine se uită.
Eu decid.
Test. Alo, mă aude cineva?
Test, unu, doi, trei. Alo?
- Ador melodia asta. - Şi eu.
- Şi eu.
N-am mai auzit-o niciodată.
- Ar putea fi o alarmă falsă, nu? - În regulă.
Hai în dormitorul de la etaj.
Ne trebuie prosoape, bureţi, foarfece şi multă apă.
Găleţi de apă. E în regulă.
E în regulă.
Hai, încetişor. Te ajut eu.
E în regulă.
Foarfecul e în sertarul din stânga ta.
- Aşadar, vine copilul. - Nu, nu vine.
- Nu vine. - Ba zău că vine.
- Hai cu mine. - Nu vine!
Ba vine! Hai, vino!
- Trebuie să iau apă. - Luăm noi apă.
Bine, gata.
- Vă descurcaţi grozav. - Gura!
Încă o dată.
Haide!
E în regulă.
E băiat.
Şi mătuşica ta credea c-ai să fii fetiţă.
Tu, ăsta nou, dă-mi drumul înăuntru.
Vino şi descuie uşa. Haide!
Dă-mi drumul! Ce faci?
Ce?
Ce faci?
Gary?
Gary!
Tom, a pus păsările în frigider.
Ţi-am zis că-i dus cu pluta.
Ga...
Tom, ia puşca!
E nebun.
Ce pula mea faci? Te-am primit la noi în casă.
Te-am primit...
Nu! Băga-mi-aş!
Jigodia naibii! Ştiam că eşti nebun de legat.
Târâtură ce eşti! Te-am salvat.
Băga-mi-aş!
Aşa, e bine.
Da!
Ai reuşit, mămico! Ai reuşit.
Bună!
Sunteţi minunaţi, toţi.
Ce se întâmplă jos?
Pot să văd?
Cât de frumoşi...
Mulţumesc.
Pot să-l văd şi pe al tău?
Mulţumesc.
Priviţi!
- Doamne! Olympia, acoperă-ţi ochii! - Nu e frumos?
De ce faci asta? Gary, opreşte-te, te rog!
- Priviţi! - Gary, opreşte-te!
- Arată-ţi copilul. - Nu, Olympia!
Acoperă-i ochii!
Olympia!
Priviţi!
- Arată-ţi copilul! - Olympia, dă-mi copilul.
- Nu sunt aşa răi. - Olympia, dă-mi copilul.
Ţine-i ochii acoperiţi. Dă-mi-l un minut, te rog.
Lasă-mă să-l ţin un minut!
Doar un minut.
Lasă-mă să-l ţin un minut, te rog!
- Un minut. - Priveşte!
- Bine? - Priveşte!
Priveşte!
Nu se poate! Nu!
- Priveşte! - Nu!
Aşa, bravo!
Auzi, Malorie...
Dă-mi copiii.
Dă-mi-i!
Dă-mi-i sau ţi-i iau cu forţa.
Auzi, jigodie!
Ce faci aici?
Ai venit să mă vezi?
Deschide ochii.
Nu-ţi fie teamă.
Priveşte-mă.
Priveşte-mă!
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că n-ai apucat să vezi.
E minunat.
Atât de minunat...
Îmi pare rău.
Va purifica întreaga lume.
Nu ne răni, te rog! Lasă-ne în pace!
Te rog, lasă-ne în pace!
E în regulă.
CINCI ANI MAI TÂRZIU
Ascultaţi ciocăniturile.
Ascultaţi sunetele, analizaţi-le tonalitatea.
Ascultaţi.
Dacă se aud mai puternic, sunteţi undeva afară. Auziţi?
Dar dacă sunetele sunt mai domoale, ceva e foarte aproape.
Mă aude cineva? Alo?
Alo?
Nu e nimic aici.
Ce s-a întâmplat?
Am auzit iar câţiva.
Poftim?
Erau câţiva... se plimbau cu maşina.
Conduceau de parcă n-aveau legături la ochi.
Bine.
Fără ieşiri solitare.
Bine.
Ce e ăsta?
Vreau să fac un sistem de avertizare pentru copii.
Dacă au probleme, sună.
Da, e bun.
Şi asta?
Este...
doar pentru supravieţuire.
- Pentru supravieţuire? - Da.
Alo?
Mă aude cineva? Alo?
Test.
Dacă mă aude cineva, răspundeţi, vă rog.
- Alo? - Alo!
Cine e?
- Mă numesc Rick. - Nu.
Tu cine eşti?
Rick, eu sunt Tom.
Avem un loc al nostru.
Un complex cu destule provizii...
Avem o comunitate.
Ne simţim în siguranţă.
Suntem lângă gura râului.
- Voi unde sunteţi? - Nu-i spune.
Lângă cariera Pike.
Doamne, sunteţi la dracu-n praznic. Câţi sunteţi?
Patru.
Aveţi şi copii cu voi?
- Nu-i spune nimic. - E în regulă.
Nu.
De ce?
Pentru că aici puteţi ajunge cel mai rapid pe râu,
dar nu cred că puteţi face drumul alături de copii.
Poftim? Pe râu?
Mergeţi în aval cât de mult puteţi.
Rămâneţi pe râu până la vâltori.
Acolo apa e iute şi periculoasă.
Am pierdut nişte oameni.
Trebuie să puteţi vedea clar.
- Ce vrea să spună? - Clar? Cum adică?
Va trebui să priviţi în jur.
Rick, vom avea legături la ochi. Nu ne putem uita.
Mă bucur c-ai spus asta.
Cineva va trebui să se...
Pregătiţi-vă pentru un drum de două zile, în ritmul curentului.
Luaţi provizii pentru mai multe.
Cum te găsim, după ce trecem de vâltori?
Veţi auzi păsările.
Avem o mulţime. Luaţi-vă după sunete şi ne veţi găsi.
Dincolo de un mic dig, veţi găsi un zid cu o poartă.
Acela e...
- Acela e ce? - Ce este?
Rick?
- Poate spune adevărul. - Nu.
- "Poate" nu e destul. - Dacă ne poate ajuta?
Dacă e unul dintre ei?
Stai puţin, ştia de păsări.
Doamne! Şi Gary ştia de păsări, dar le-a pus în frigider.
Nu pot să cred că chiar te gândeşti la asta.
Nu mai avem provizii. Trebuie să plecăm.
Nu crezi că ştiu asta? Crezi că nu ştiu?
Când eram mic, aveam o barcă identică.
În fiecare vară, mergeam cu ea la lac.
În fiecare an.
V-ar fi plăcut acolo. Era plin de copaci şi flori.
Apa era caldă, norii pluteau pe cer.
Ne puteam juca în lac. Toţi copiii.
Ne alergam într-una pe plajă.
Mai erau şi alţi copii atunci?
Da, ca voi. Copii ca voi doi.
Ca voi!
Într-o zi, am văzut un stejar impunător.
Era mai mare decât casa asta.
Era atât de mare, încât nu-i vedeam vârful.
- Şi ce-am făcut! - V-aţi urcat!
Da, ne-am urcat în el.
Am urcat şi-am urcat până am ajuns în vârf.
Ghiciţi ce-am văzut de-acolo!
Băiat, Fată! Ora de culcare!
Dar Tom ne spune o poveste.
- Mal, aproape am terminat. - Nu mai repet. La culcare!
Haide, Fată!
Acum!
Vino!
Acum!
În pat!
- Ce faci? - Dar tu ce faci?
Acum vor crede că vor ieşi afară şi se vor căţăra în copaci
- şi vor vedea fluturi şi flori! - E o poveste.
Nu e poveste, ci o minciună!
Pentru că nu se vor căţăra în copaci şi nu vor avea prieteni.
- De ce-i faci să creadă asta? - Trebuie să creadă în ceva.
Altfel, pentru ce ne chinuim?
- Pentru supravieţuire. - Asta nu înseamnă să trăieşti.
Dacă te ascultă pe tine, vor muri!
Viaţa nu e doar ce e, ci ce ar putea fi.
Ce poţi face din ea.
Trebuie să le promiţi şi lucruri care poate nu se vor adeveri.
Trebuie să-i iubeşti ştiind că-i poţi pierde oricând.
Merită să aibă vise, să iubească, să spere. Merită o mamă.
Merită o mamă.
Nici nu le-ai pus nume. Le-ai spus Băiatul şi Fata!
Gândeşte-te!
Fiecare decizie luată a fost în interesul lor.
Fiecare decizie!
Ştii ce am văzut?
Din vârful copacului?
Am văzut un cuib.
Şi cinci păsări.
Aşezate pe-o creangă.
Apoi au zburat.
Am înţeles. Jos!
Nu e niciun pericol. Intraţi!
Nu pot să cred!
- Probabil sunt râncede. - Da.
Vino încoace!
Exact cum îmi plac.
Îmi pare rău.
- Îmi pare rău. - Şi mie.
Vino aici...
Copii...
Asta e cu căpşuni.
Ăsta e gustul căpşunilor.
- Ce se aude? - Linişte!
E cineva acasă?
Du copiii prin spate, îi distrag eu.
Dacă nu ajung în 15 minute, du copiii la barcă şi plecaţi.
- Nu te părăsesc. - Mal.
- Nu te las aici. - Ascultă-mă!
Te iubesc atât de mult...
Te iubesc. Pleacă!
- Nu! - Pleacă! Te rog, pleacă!
Fiţi cuminţi. Pleacă!
Pleacă!
Ies afară!
- Salutare, prietene. - Pot să vă ajut?
Nu cred, prietene.
Dar noi te putem ajuta.
Ba nu. Plecaţi!
- Dă-ţi legătura jos. - Înapoi!
- Nu se mişcă.
Am văzut o femeie cu doi copii.
Uite-i că vin.
Nu te vor răni.
La dracu'!
Dimpotrivă...
E ceva minunat, prietene.
Ascultaţi-mă! Vă spun o singură dată.
Plecăm într-o călătorie dificilă.
Trebuie să faceţi absolut tot ce vă cer, altfel nu vom reuşi.
M-aţi înţeles?
Unde e Tom?
Tom nu vine.
DE 42 DE ORE PE RÂU
A sosit momentul.
Vă amintiţi de vâltori?
Mai ştiţi ce v-am spus de ele?
Sunt aproape.
Sunt foarte periculoase şi le pot ocoli într-un singur mod.
Cineva trebuie să se uite.
- Mă uit eu. - Nu. Eu decid cine, bine?
Lasă-mă o secundă.
Mă uit eu.
Te iubesc atât de mult...
Nu se uită nimeni.
Bine?
Acoperiţi-vă ochii.
Staţi jos, pe genunchi. Ţineţi-vă bine.
Nu vă mişcaţi.
Ţineţi-vă! Vom trece cu bine.
Ţineţi-vă!
Ţineţi-vă bine!
Fată! Băiatule!
Fată!
Malorie!
Băiatule!
- Strigă-mă! - Ajutor!
- Malorie! - Strigă-mă!
Malorie!
- Sunt aici. - Malorie!
- Vin! Unde eşti? - Malorie!
Unde-i Fata? Fată?
Sună în continuare, te aud.
Sună în continuare, Fată.
Sună, aşa.
Bravo, scumpo!
Hai sus, ridică-te!
Bravo! Voi auziţi păsările?
Într-acolo mergem. Ne luăm după sunete.
Staţi în spatele meu.
Zevzeco! M-auzi, zevzeco?
Deschide ochii, Malorie! Sunt chiar aici, prostuţo.
Nu!
Nu eşti!
Nu!
Malorie, priveşte-mă!
Priveşte-mă, Malorie!
- Priveşte-mă, Malorie! - Nu e aievea!
- Malorie? - Malorie?
Malorie?
Malorie.
Priveşte-mă, Malorie!
- Fată, Băiatule! - Malorie.
Nu vă mişcaţi, rămâneţi pe loc!
Deschide ochii!
Deschide ochii, Malorie!
Fată, Băiatule!
Unde sunteţi?
Vino cu mine. Priveşte-mă!
Am nevoie de tine. Priveşte-mă!
Îmi pot da legătura jos de la ochi?
- Băiatule! - E în regulă?
Nu, nu sunt eu.
Nu! Ţine legătura la ochi!
Băiatule, nu sunt eu.
Ţine legătura la ochi! Ascultă-mă!
Ascultă-mi vocea! Asta e vocea mea.
Fată, vino cu mine. Priveşte-mă!
Dă legătura jos. Mă poţi privi.
Nu e periculos să mi-o dau jos?
Nu, sunt aici! Nu-ţi da legătura jos!
Ascultă-mă, te rog!
- Malorie. - Ce? Nu!
- Deschide ochii, te rog. - Fată, strigă-mă.
- E minunat. - Strigă-mă, te rog. Unde eşti?
Băiatule, Fată, unde sunteţi? Nu-mi lua copiii!
Sună în continuare.
Sună, puişor. Vin acum.
Aşa, sună!
Doamne! Te-am găsit!
Te-am găsit! Unde e Fata?
Fata! Fată!
Unde e Fata?
Îi e teamă de tine.
Poftim?
Îi e teamă de tine.
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău, scumpo.
Am greşit, nu trebuia să fiu atât de dură.
Nu trebuia să-ţi interzic să te joci.
Nu trebuia să-l fi oprit pe Tom înainte să-şi termine povestea.
Când a ajuns în vârful stejarului uriaş,
a văzut lucruri încântătoare.
A văzut sute de copii jucându-se.
Sute!
Şi a văzut păsări...
de toate culorile.
Şi ne-a văzut pe noi.
De-acolo din vârf, ne-a văzut pe noi.
Ne-a văzut împreună şi trebuie să stăm împreună.
Nu e o simplă poveste.
Nu este, pentru că am atâtea să-ţi arăt...
Vreau să vedeţi atât de multe lucruri!
Dar trebuie s-o facem împreună, bine?
Trebuie să vii la mine chiar acum. Te rog!
Vino la mine!
Scumpo, vino la mine!
Vă iubesc atât de mult...
Trebuie să găsim păsările, da? Haideţi!
Vreau să ascultaţi păsările.
Ascultaţi păsările.
Aşa, ascultaţi-le.
Ascultaţi păsările.
Malorie!
Linişte!
Ştiu că ţi-e frică, dar eu sunt.
Mal, spune-mi unde eşti! Ajută-mă!
Trage cu ochiul şi caută-mă.
Haideţi!
Hai!
După păsări. Unde sunt păsările?
Unde sunt păsările?
Încolo!
Nu aud păsările.
Zgomotul e prea puternic.
Malorie!
E prea zgomotos.
Pe aici!
Treaptă!
E cineva?
Deschideţi poarta, vă rog!
Mă numesc Malorie, am copii cu mine.
Spuneţi-i lui Rick că am venit pe râu şi ne-am luat după păsări.
Malorie!
- Ajutor! - Priveşte-mă!
- Vă rog! - Priveşte-mă, Malorie!
Malorie!
Primiţi copiii, măcar!
Sunt doar nişte copii. Vă rog, lăsaţi-i să intre!
- Deschideţi, vă rog! - Priveşte-mă!
Să vă văd ochii!
Bine.
Ea e în regulă.
Şi ea. Sunt toţi în regulă.
Chemaţi-l pe Rick.
E în regulă.
- Malorie? - Da.
Eu sunt Rick.
Vino cu mine.
Bine.
Pe aici.
Sunteţi înăuntru şi în siguranţă.
Vă puteţi da legăturile jos.
JANET TUCKER ŞCOALĂ PENTRU NEVĂZĂTORI
Urmează-mă.
Păsările...
Îi avertizează pe cei care pot vedea de apropierea creaturilor.
Nu e mult, dar e ceva.
Vă aduc nişte haine uscate.
Ce-aţi spune dacă am da drumul păsărilor, ca să fie cu prietenii lor?
Le eliberăm?
Bine.
Malorie?
Malorie Hayes?
Dr Lapham.
Cum vă cheamă?
Fata.
Băiatul.
De fapt...
numele tău e Olympia.
Da.
Ai numele celei mai inimoase fete pe care-am întâlnit-o.
Iar numele tău...
este Tom.
Tom.
Eu sunt mama lor.
Vreţi să vă jucaţi cu ceilalţi copii?
Vrei să te joci?
Şi tu vrei?
Mulţumesc foarte mult.
Subtitrare: Retail
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org