Sincronizarea: HCW @ FL.ro Team
Bună ziua, tuturor!
Vă vorbeşte comandantul. Îmi cer scuze pentru întârziere.
Mai durează câteva minute. Vă mulţumesc pentru înţelegere.
- Te ajut cu ceva? - Nu ştiu. Mă ajuţi?
Te pot ajuta cu ceva?
Da. Aş vrea să ştiu de ce suntem în întârziere.
Mai durează doar câteva minute. Îţi aduc ceva de băut?
Nu ştiu. Îmi aduci?
Pe aici.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Bună. Sunt Jennifer.
Ai aşteptat până în ultima clipă să-ţi faci bagajele?
Nu. Mi-a venit ciclul. Pentru prima dată.
- Bună ziua tuturor. Vă vorbeşte din nou comandantul.
Ne îndreptăm spre pistă şi în scurt timp vom decola.
- Vă doresc un zbor plăcut.
Îţi provoacă scârbă faptul că sângerez?
De ce ar trebui? E biologic.
Am putea face sex acum, şi nu aş rămâne însărcinată.
Ai orgasme?
Nu cred că te priveşte pe tine!
Eşti încă tânăr. Cât ai, zece ani?
Doisprezece.
Şi, locuieşti în L.A. Sau în New York?
- L.A. - Şi eu. Tatăl meu a fugit cu secretara
iar mama mea s-a mutat în California.
Părinţii tăi mai sunt împreună?
- Nu. Da! - Adică?
Au divorţat dar se vor împăca.
- Mă bucur! - Da, am plănuit totul.
Tu ai plănuit să-i împaci?
Am să-i explic şi mamei mele, că divorţul ăsta îmi distruge viaţa.
Poate că nu se mai iubesc.
- Iubirea o menţii cu efort, dacă vrei să dureze veşnic.
- Cine a zis că trebuie să dureze veşnic? - S-au căsătorit!
- Au divorţat. Şi-au făcut jurăminte. Şi-au luat angajamente.
Au responsabilităţi. Cineva trebuie să le amintească.
Mama mea spune: "Dacă dragostea s-a rupt, trebuie s-o arunci la gunoi."
Asta e problema cu adulţii. Sunt leneşi.
- Eşti un idiot. - Tu eşti idioată.
Eşti urât.
Încearcă să respiri.
Respiră adânc. O să te relaxeze.
Nu sunt ne-relaxat.
Aşa sunt eu.
Unu.. doi..
.. trei.. patru... cinci..
Şase... şapte...
.. opt... nouă.
PATRU ANI MAI TÂRZIU
Douăzeci şi doi.
Prima repriză!
Fluier pentru pauză, cu cei de la
Knights conducând cu 14-7 împotriva celor de la The Gophers.
Nu este o surpriză că regele din acest an este
chiar fundaşul vedetă, Cameron Fitzgerald.
Însă ce rost are un rege fără o regină?
Să o aplaudăm regeşte
pe regina de anul acesta, Jennifer Burrows.
Jennifer Burrows?
Gopher, o iei în râs pe regina mea?
Pare-mi-se că da.
Treci cu maşina peste cap! Calcă-i capul!
Nu!
- Te simţi bine? - Capul meu.
Ai să fii bine.
Nu, capul meu. Unde este?
Bună. Ce-ţi face capul?
Nu prea bine.
Îmi pare rău.
Nu-ţi aduci aminte de mine, nu-i aşa?
Nu. Ar trebui?
Nu.
Am fost cândva împreună în avion.
Dumnezeule!
Ryan?
- Tu eşti Ryan cel cu număratul? - Da.
Sigur că-mi aduc aminte de tine. Odată pe lună.
Cred că am spus povestea cu "ciclul" în avion de mii de ori.
Eu nu.
Vrei să mergem să bem o cafea?
Cum rămâne cu prietenul tău, regele?
N-am prieten. Urăsc angajamentele.
De ce să te limitezi când există o lume plină de posibilităţi?
Poate toate posibilităţile astea te distrag de la ceea ce vrei cu adevărat.
De aceea eu nu mă uit la canalele prin cablu.
- Poftim? - Ai prea multe opţiuni.
Noroc că şcoala ta impune uniformele.
Altfel ai putea fii pus în situaţia să trebuiască să alegi cu ce să te îmbraci.
Şi cu toate opţiunile astea, s-ar putea să pleci de-acasă dezbrăcat.
- Asta e o prostie. - Ei bine, şi tu eşti cam prost.
Nu mă face prost!
De ce nu? E adevărat. Eşti prost.
Prost, prost, prost, prost.
Nu.
Eşti prost!
- Şi, vrei să mergi? - Nu!
- De ce? - Din cauza asta... noi...
- Nu ne potrivim. - De când?
De acum. Din clipa asta. Ţie ţi se pare că ne potrivim?
Vroiam doar să mergem să bem o cafea.
Poate una fără cofeină pentru tine.
N-are nici un sens.
Bine.
- Bine. Bine. - Bine.
UNIVERSITATEA CALIFORNIA, BERKELEY
Cât e ceasul?
E timpul să plec la aeroport.
Nu se poate!
Am pus alarma cu un minut înainte de ora la care trebuie să pleci.
Eu am pus-o pe a mea cu trei minute înainte, ca să fiu sigură.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
- Tu eşti Rozătorule? - Ce s-a întâmplat?
- Nimic. - Chiar eşti tu.
Nu pot să cred. Mergi la şcoală aici?
Da.
Ea e Betty. Betty, ea este...
Jennifer. Bună. Ce mai faci?
Rozătorul şi cu mine ne cunoaştem de mult.
Te rog, nu-mi mai spune aşa.
Bine.
Ar trebui să plec.
- Mi-a părut bine să te văd. - Mda.
Pa.
- Rozătorul? - E o poveste lungă.
Ajutor! E cineva acolo?
Hei, am nevoie de puţin ajutor.
E cineva? Alo!
Scuze!
Salut!
- Eşti în regulă? - Da.
N-am nimic. Tu eşti Ryan, nu?
- Da. Salut. - Salut.
Eu sunt Hunter. Colegul tău de cameră.
Ce făceai în ladă?
Păi, am ajuns în cameră
înaintea ta şi m-am gândit că ar fi nostim
dacă aş sări din ladă şi te-aş lua prin surprindere.
Surpriză! Restul e istorie.
Ne cunoaştem de-abia de 20 de secunde şi deja avem o istorie comună.
O să fie grozav.
Şi, cum ai s-o povesteşti?
- Ce să povestesc? - Istoria noastră. Ştiu.
Probabil că o să spui că mă sufocam şi tu m-ai salvat.
E un mod grozav de a o povesti.
Puicuţele adoră dramele. Eşti bun.
Mulţumesc.
Foarte bun. Are să-mi fie greu să ţin pasul cu tine.
Vino-ncoace.
Patru ani.
Este iubita ta din liceu?
Da, este.
Bravo ţie. Unde învaţă?
- În Seattle. - Cam departe.
- Şi? - Baftă.
- Avem nevoie de baftă. - Avem o relaţie solidă.
Ne-am petrecut toată vara departe unul de celălalt, şi a fost totul bine.
Cât a fost plecată, o lună?
Şase săptămâni şi două zile.
I-ai făcut vizite scurte?
Poate de vreo trei ori. V-aţi sunat în fiecare seară?
Da. Trebuie să depui efort ca să menţii o relaţie.
Am văzut asta de mii de ori.
Anul trecut, toate relaţiile la distanţă, din căminul meu,
erau încheiate în al doilea semestru.
Asta doar ca să fiu realistă.
Şi, unde stai?
- În Herman Hall. - Pot să-ţi dau nişte sfaturi.
- Locuieşti acolo? - Nu, dar am prieteni acolo.
Locuiesc în afara campusului, cu prietenul meu.
- Cum? Ai un prieten? - Da.
Cine e?
Michael Winters. Este cântăreţ. E grozav.
- Locuieşti cu un tip? - Da.
Ţi-ai luat, în numele iubirii, un angajament care îţi limitează libertatea de a alege?
Nu e ciudat ce poate face dragostea unei persoane?
- Următorul, vă rog. - Eu sunt.
Am venit cât de repede am putut. Ce s-a întâmplat?
- M-a părăsit! - De ce?
Pentru că s-a îndrăgostit de altcineva.
- Dumnezeule, de cine? - Nu ştiu, Amy, şi nici nu-mi pasă.
Ceea ce contează e că m-a părăsit.
Cum ai aflat? L-ai prins cu cineva?
Dumnezeule, în patul ăsta?
Nu, nu.
Nu, doar mi-a spus.
- Ţi-a spus? - Da, am făcut un pact.
Că ne vom spune unul altuia dacă vom cunoaşte pe altcineva.
Nimeni nu ia pactul ăsta în serios.
O spui doar ca să te protejezi.
Sunt norocoasă, căci prietenul meu
îşi respectă pacturile.
- Cum ai aflat? - La club.
Ţi-a urlat peste muzică?
- Nu, nu, era chiar muzică. - Nu.
Era acelaşi club în care ne-am cunoscut.
Acelaşi club în care am hotărât să ne mutăm împreună.
Era aceeaşi scenă de pe care mi-a cântat
"Jennifer, Jennifer", inima asta este pentru doi.
Iar eu stăteam şi mă gândeam cât de mult îl iubesc,
şi nu-mi venea să cred că pot iubi pe cineva atât de mult.
Iar după aceea a început să cânte un cântec nou.
Ceva de genul:
Jennifer, Jennifer
Mi-ai cerut să fiu corect
Ce pot să spun
Am cunoscut pe altcineva.
E oribil!
De fapt, cântecul chiar a prins.
La al doilea refren, toată lumea cânta cu el.
- Ce ai făcut? - Nimic.
Nu cred că am mai simţit vreodată aşa.
Sunt o idioată. Trebuia să-mi ascult instinctele.
Priveşte partea bună a lucrurilor.
Acum poţi să te muţi cu mine.
Ştiu că, acum, totul pare groaznic,
dar va trebui să treacă puţin timp,
aşa-mi spune terapeutul meu.
La naiba cu terapeutul tău, Amy, zău!
Eu vreau să mă simt mai bine... acum!
Doo-doo-bydoo la dracu'.
E o lume dură, omule. Tu nu ştii cât de norocos eşti.
- Betty şi cu mine ne-am despărţit. - Cum?
Glumeşti. Când?
- Acum două zile. - De ce nu mi-ai spus?
Nu ştiu. Cred că de-abia acum realizez.
E o veste grozavă.
- De-acum tu şi eu putem să ne facem de cap. Tu şi cu mine.
- Mă rog. - Nu cred.
Crede-mă e mai uşor în doi.
Tu te prefaci că eşti vărul meu idiot, care a venit în vizită.
Dintr-o dată devin sensibil.
Te îmbeţi, faci pe durul,
iar eu îţi trag o mamă de bătaie. Eu sunt bărbat.
Nu cred că sunt pregătit pentru asta.
Putem face schimb. Poţi să mă baţi tu primul, dacă vrei.
S-a întâmplat acum două zile. Am nevoie de timp.
Ai dreptate. Scuză-mă, încă mai suferi.
Hai să ne îmbătăm şi să mergem la striptease.
- Nu sufăr chiar atât. - Te rog.
Mă simt bine. Despărţirea a fost lucrul cel mai bun.
Ne îndreptăm în direcţii diferite.
- Loveşte-mă. - Nu.
- Nu, nu, nu. - Haide. Fă-o.
- Mai repede. Înainte să plece. - Cine?
- O cunoşti? - Într-un fel.
- Atunci te lovesc eu. - Nu.
- Bună. - Bună.
Ce mai faci?
Bine. Tu?
Grozav.
- Văd că te-ai aranjat. - Da.
- Ai zilele de vineri libere? - Da.
Eu am nopţile.
Sigur că da.
Jennifer, el este Hunter.
Bună.
Mi-ar plăcea să mai rămân...
Dar trebuie să-mi iau vărul de la gară.
Este idiot. De fapt, întreaga familie este.
Chiar şi eu.
Da. Şi eu. Sunt un idiot.
Pe curând.
Am fost părăsită.
Da, cântăreţul. Michael... mi-a dat papucii.
Ce mai face Betty "cea de la distanţă"?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Dar eu tocmai ţi-am spus despre despărţirea mea.
Haide. Nu poate fi mai rău.
De ce vrei să ştii?
- Pentru că nefericirea e bine s-o împarţi cu alţii. Nu!
Ai s-o foloseşti împotriva mea.
Poate obişnuiam să fac aşa în trecut,
dar m-am schimbat.
Sunt marcată, privesc viaţa altfel.
Bine.
- Ai avut dreptate. - A fost din cauza distanţei.
- Da, dar nu pentru mine. - Ştiam eu.
Eram împăcat cu ideea. Eu mergeam acolo, ea venea aici.
Dacă îi spuneam că o sun la o anumită oră, oriunde aş fi fost...
- O sunai. - O sunam.
Dacă îi spuneam să mă sune la o anumită oră, aşteptam acasă.
Aşteptam mereu acasă.
Am iubit-o, şi nimic nu îmi părea un efort prea mare.
Dar i se părea ei, nu-i aşa?
- Da. - Da.
Într-un weekend eram la ea, ne luam rămas bun,
iar colega ei de cameră a venit cu prietenul ei.
Amândoi cărau nişte pungi cu rufe murdare,
iar Betty a început să plângă.
Am întrebat-o: "Ce s-a întâmplat?" Iar ea mi-a răspuns:
"Noi nu ne spălăm niciodată rufele împreună."
Avea dreptate. Nu ne-am spălat niciodată rufele împreună.
Şi asta a fost.
V-aţi despărţit din cauza rufelor?
Eu le duc la curăţătorie pe ale mele.
Nu din cauza rufelor, ci a tuturor lucrurilor pe care le fac cuplurile.
Pe care ar trebui să le facă.
Pur şi simplu nu mai aveam timp. Nu a putut accepta asta.
- De ce nu te-ai transferat acolo? - Bursa.
- Putea să se transfere ea aici. - Bursa.
- Şi asta a fost? - Da.
- Avea nevoie de ceva ce eu nu-i puteam da.
Nu, nu.
Au fost şi o grămadă de alte motive lipsite de importanţă.
Prea multe diferenţe fac o relaţie imposibilă.
Michael şi cu mine nu eram de acord în nici o privinţă... niciodată.
Asta îmi plăcea. Ne certam, ţipam şi făceam sex.
Îmi lipseşte asta.
Nu pare o relaţie sănătoasă.
Poate, dar ce ştii tu despre relaţii sănătoase?
- Poftim? - Cine eşti tu să-mi judeci relaţia?
- Vezi, ştiam eu că nu trebuia să-ţi spun. - Ce?
Vreau doar să spun că ai avut o relaţie nesănătoasă.
Nu se rezumă totul la a fi la unison, ci la a avea parte de surprize.
Dragostea e captivantă, e incitantă,
te înnebuneşte, îţi dă senzaţia că ai să explodezi.
Acesta e tot sensul ei.
Se pare că Michael n-a înţeles asta.
UN AN MAI TÂRZIU
- N-ai fost niciodată la ea? Ce ciudat. - Ba nu e.
Este doar precaută.
Nu vrea să mă implice în viaţa ei,
până nu e sigură de relaţia noastră. Admir asta.
Ce faci azi?
- Am ore de scufundări la 3.00. - Serios?
Nu, de fapt am minţit. Nu pot să mă opresc.
Ar trebui să mergi la un doctor în privinţa asta.
- Da, asta fac. - Minţi.
Vezi, nu mă pot opri.
Data viitoare când ai să mai minţi, am să te dau în vileag.
N-ai face asta.
Ba da.
- Nu minţi. - Nu.
- Ce faci, de fapt, azi? - Am ore de dans.
Psihiatrul mă tot bate la cap să-mi extind orizontul.
Dar cu tipul ăsta n-am făcut decât să pretind că sunt altcineva.
Nu mai suport.
- De asta te desparţi de el? - Da, ştiu.
Crezi că sunt laşă?
Psihiatrul vrea să-mi asum responsabilitatea pentru emoţiile mele,
dar nu cred că este momentul potrivit.
Nu contează cum o faci: Prin fax, e-mail, telefon sau cântec.
Sensul e acelaşi: "Adio!"
Poate, dar trebuie s-o faci cu blândeţe.
Amy, te desparţi tu de prietenul tău sau o fac eu?
Nu l-aş numi tocmai "prieten". De-abia îl cunosc.
- Atunci, nu-ţi face griji. - Dar e atât de simpatic.
- Nu vreau să-l rănesc. - Ştiu.
- Bună. - Bună.
- Ce cauţi aici? - Am venit să o iau pe Amy.
Interesant.
- Tu ce cauţi aici? - Sunt colega de cameră a lui Amy.
- E aici? - Trebuie să stăm de vorbă.
- Nu ne potrivim? - Asta mi-a spus. Nu o lua personal.
De ce spune lumea mereu asta?
- Eu sunt cel pe care nu-l place. - Bine, ia-o ca pe ceva personal.
- De ce nu mi-a spus ea? - N-a vrut să te rănească.
- Iar tu ai vrut? - Nu, nici nu ştiam că eşti tu.
- Ce porcărie! Poftim? - "Nu omorî mesagerul", în latină.
- Nu e amuzant. - Nu râd de tine. Râd de ele.
Fetelor le place să te pună la încercare.
Nu mă pune la încercare.
A rupt-o cu mine.
- Ba da. Vrea să vadă cât de mult o vrei.
Trebuie să treci şanţul,
să dărâmi uşa castelului, să omori balaurul şi să o dai pe spate.
Ai dreptate. Ne potriveam.
Am făcut chiar şi o diagramă. - Sigur că da.
Asta demonstrează cât de bine ne potriveam.
Acum trebuie să-i demonstrez şi ei.
Trebuie să faci mai mult de atât. Trebuie să plângi... fără jenă.
Dă drumul la stropitoare.
Să vadă un bărbat care nu poate trăi fără iubirea vieţii lui.
- Am exact ce-ţi trebuie. - Ce-i asta?
Balsam mentolat.
Te tamponezi un pic sub ochi şi ai să plângi ca Miss America.
Ţine-mi pumnii.
Azi am învăţat a doua poziţie.
Ştiai că au rearanjat mesele de la bibliotecă?
- Nu. - E cu totul altfel.
Mi-au trebuit două ore să-mi găsesc masa.
Dacă nu era pata de Cola, n-aş fi găsit-o.
Ştii unde au pus-o? La etajul trei.
Nu la doi, nici la patru. La al treilea. Numărul trei.
- Şi asta-i rău? - E dezastruos.
- Vrei să ştii cum a mers despărţirea? - Am uitat complet.
A fost oribil? Crezi că mai putem fi prieteni?
Nu ştiu. Părea cam zguduit.
- Bietul de el. - Ştii ce-i ciudat? Îl cunosc.
Dăm mereu unul peste celălalt.
Crezi că am făcut bine?
- Nu ştiu. - Mă stresa prea tare relaţia asta.
Observ.
Pe de altă parte, poate că de asta aveam nevoie.
Dacă e el?
Doamne, plângi? Plânge!
De ce îmi faci asta? S-a terminat!
Înţelegi? S-a terminat!
Ryan, nu e chiar atât de tragic. Se întâmplă tot timpul.
Nu văd! Cred că am orbit!
Frumos bandaj.
Mulţumesc. Nu trebuia să mă aştepţi.
Nu te aşteptam. Savuram o acadea în faţa clinicii.
Mă simţeam oarecum responsabilă.
Dar nu e vina ta.
Poate, dar eu am fost cea care s-a despărţit de tine, ţii minte?
Da.
- Unde pleci? - La o plimbare.
Vreau să uit tot ce s-a întâmplat azi.
- Pot să vin şi eu? - Pentru ce?
Nu poate o fată să facă o plimbare cu fostul ei prieten?
Va continua fata să se refere la ea la persoana a treia?
- Ryan Walker a făcut cumva o glumă? - Nu ştiu. Să-l întrebăm pe el.
Eşti amuzant când eşti deprimat.
- Pregăteşte-te pentru o comedie. - Încă una!
Încă vreo două şi va trebui să mergem înapoi la clinică.
- Ţi-ai pierdut talentul. - N-a fost amuzantă?
Dacă o ţii aşa va trebui să
mă despart de tine din nou.
Şapte... opt.
Bună, ce faci?
Pregătiţi-vă. Rotiţi braţele.
Bună, ce faci?
O întrebare: cât de mult poţi să te arcuieşti?
Vii des aici?
- Da. - E foarte frumos.
Una dintre cele mai măreţe realizări arhitecturale din istoria omenirii.
Eşti al doilea care îmi spune aşa.
- Ştii cum se realizează aşa ceva? - Cu ajutorul extratereştrilor?
Planificând totul.
Examinezi totul, îţi faci un plan de acţiune şi îl execuţi.
Totul merge ca uns.
Dar nu e chiar aşa.
Pentru că, în viaţă, nimic nu e chiar aşa de simplu.
Ţie ţi se pare simplu?
Nici nu ştii cât e de complicat să creezi aşa ceva.
Credeam că-l foloseşti ca o metaforă.
- Aşa e. - Pentru o relaţie.
- Da. - Aşa mă gândeam şi eu.
Ştiu că nu prea o cunoşteam pe Amy, dar totul părea să meargă atât de bine.
- Eşti la matematică? - Nu, inginerie structurală.
- Am terminat cu asta! - Cu ingineria?
Cu relaţiile. Prea complicate. Nu merită.
Assentior. "Te înţeleg", în latină.
- Ce-i cu latina? - Specializarea mea.
- Latină? De ce? - De ce nu?
- Ce ai de gând să faci cu ea? - Plec în Italia, la masterat.
- Şi după aceea? - Nu ştiu.
Vezi? Eşti fantastică. Eu n-aş putea face aşa ceva.
- Să nu ai un plan? - Da.
Dar tu nu ai nevoie de un plan, nu-i aşa?
Cu siguranţă ai avut întotdeauna ce ţi-ai dorit,
fie că ştiai sau nu că îţi doreşti.
Ştii, ai dreptate pentru că prima dată
când mi-am dorit ceva şi am acţionat, a fost cu Michael.
Şi a ieşit totul grozav.
Credeam că ştii ce vrei deja, că ai totul planificat.
- Aşa credeai? - Da, dar eu sunt prost, nu-i aşa?
Şi înţepat, şi urât pe deasupra.
Ţi-am spus toate astea înainte să iau Prozac.
- Iei Prozac? - Aş vrea eu. A fost o glumă.
Ar trebui să plec. Am de învăţat pentru examene.
Şi eu, dar mai rămân puţin.
- Bine. Ne mai vedem. - Da.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Te-ai înscris la ce ai vrut?
În afară de unul.
- Cel aglomerat. - Da.
- Ai avut o vacanţă frumoasă? - Da, m-am întors la L.A. Tu?
Am rămas aici. Am învăţat să ung cornurile cu unt.
Surprinzător de uşor. Dintr-o mişcare.
- Eu le prefer simple. - Desigur.
- Şi, totul a fost bine? - Da, toate bune şi frumoase.
Jennifer, s-a întâmplat ceva?
L-am respins. Am făcut tot ce-am putut
ca să mă asigur că mă părăseşte.
- Nu-ţi plăcea? - Am crezut că este doar un flirt,
dar, de fapt, chiar începuse să-mi placă.
Atunci, de ce l-ai respins?
- Nu ştiu. E un chin. - Da, ştiu.
Dar tu?
- Vreo aventură vara asta? - Păi.. nu.
Bravo ţie!
Ar trebui să ne mai vedem. Nu ca să ne plângem, să mai stăm de vorbă.
Alt proces.
- Alo? - Bună. Vrei să ieşim?
- Nu. - Dar nici nu ştii încă unde.
În asta constă frumuseţea prieteniei noastre.
Nu trebuie să ştiu unde ca să te refuz.
Eu sunt frumuseţea.
- Închid. - Nu poţi.
- Dă-mi un motiv bun. - Pentru că...
Ţi-am pus o bombă la telefon.
Haide. Nu mai pot învaţa acum.
Am devenit prea deşteaptă. O să rămân singură.
Numai dacă mă implori.
- N-am făcut-o? - În latină.
- N-aveai de gând să te duci! - Ba da.
- Doamnele mai întâi. - Bine.
- Număr eu pentru tine? - Bine. Unu...
- ... doi... trei. - Doi, trei. Haide.
- Nu pot să te ajut. - Ai putea să mă ajuţi jos.
- Crezi că mi-ar sta bine cu cioc? - Nu.
E o nebunie. Nu ştiu să dansez.
- Nimeni în familia mea nu este. - Mişcă-te. Distrează-te.
Doar eu, tu şi ciocul tău.
Imită-l şi tu pe el.
- Nu-i chiar aşa de rău. - Mă bucur.
N-ai mai fost cu o femeie?
Am trăit alături de călugări până ieri când, m-am dus la stareţ.
Am predat rasa, crucifixul şi... iată-mă.
Încerc să pricep jocul ăsta cu beţe şi bile.
Se numeşte biliard.
- Biliard. Mai am atâtea de învăţat. - Am să te învăţ eu, bine?
Nu, pune mâna aici.
- Nu-l lovi, e preot. - Sunt preot.
Ce-ai zice de o experienţă religioasă cu tacul ăla?
Fugi, părinte, fugi!
Vrei să urci şi să te usuci?
- Nu ştiu. E şi Amy? - Probabil.
Nu, cred că ar fi mai bine să mă duc acasă.
- Trebuie să scrii în jurnal? - Cam aşa ceva.
Oricât mi-ar displace, trebuie să recunosc că m-am distrat azi.
Şi eu, a fost plăcut. Am putea merge acolo
în fiecare săptămână şi să ne spălăm şi rufele cu ocazia asta.
E mai ieftin acolo.
E mai mult alcool.
Ce faceţi, copii, aţi înotat?
- Da. - Bravo vouă.
Şi, ce facem acum? Planurile mele au cam căzut.
L-am invitat pe Ryan sus dar se duce acasă, la culcare.
- Zău? - Sunt obosit.
E obosit.
Mda, şi eu sunt cam obosit. Hai să mergem.
Noapte bună. Vii?
Trebuie să recunosc, ai fost tare.
- Te simţi bine? - Da, n-am nimic.
Fata te roagă să urci şi tu o refuzi.
- Ai înnebunit-o. - Nu cred.
Ai auzit cum a spus cuvântul "pat"?
Aproape că simţeam mirosul aşternutului.
- Exagerezi. - Nu cred.
- Te grăbeşti undeva? - Nu, de ce?
El e! Prindeţi-l!
La naiba! Haide!
Începe să te rogi, părinte!
- Cine naiba era ăsta? - Habar n-am.
Ar fi mai bine să uiţi că s-a întâmplat.
- Ai uitat? - Nu.
Dar acum?
- Nu! - Parcă ai fi un elefant.
Perfect! La timp pentru prăjituri.
- Arată bine. - Nu, nu alea.
M-am gândit că ar fi drăguţ să-ţi pregătesc o gustare
dar nu ştiam când te întorci, aşa că am făcut o serie pe la 8:00 şi s-au ars.
Aşa că am mai făcut una pe ca 9:30, care s-au ars.
Am mai aşteptat puţin până să pun şi a treia serie, şi iată-te.
Vor fi gata în câteva minute.
- De ce eşti udă? - Am fost la dans cu Ryan.
- Eşti îndrăgostită de el? - Cum? Nu!
- Nu te cred. - Suntem doar prieteni!
Dar el te iubeşte, nu-i aşa?
- Atunci ce faceţi când sunteţi împreună? - Nu ştiu, diverse. Stăm de vorbă.
- De ce? Poţi discuta cu mine. - Uneori e plăcut să afli părerea unui tip.
Ca de exemplu? Unde-i cea mai bună pizza şi cine are cei mai frumoşi sâni?
La Gino şi Susan Sarandon. De ce te porţi aşa ciudat, Amy?
Tu te porţi ciudat. Îţi pierzi timpul cu un tip care nu te interesează.
Psihiatrul meu crede că ai nişte probleme.
- Aţi discutat despre mine? - Sigur, îmi fac griji pentru tine.
Dacă vrei să vorbeşti cu cineva, îţi stau la dispoziţie.
Ţi-am lăsat numărul de telefon pe pernă.
- Al cui? - Al psihiatrului. Noapte bună.
Îl vezi pe tipul ăla?
E genul de tip care calcă apăsat. Acum tu.
Ea e genul de tipă care mănâncă supă cu crutoane.
- Nu. - Cum adică "nu"?
- Ai greşit. - Nu, de ce?
Simplu.
Pentru că unii pun crutoane în supă, alţii nu.
Exact.
Emiţi o judecată acolo unde nu este cazul să o faci.
- E o prostie. - Nu, e amuzant. Râd.
- Da, pentru că e o prostie. - Vrei să auzi o prostie şi mai mare?
Diseară am o întâlnire.
- Serios? - Crezi că am luat-o razna?
- Nu, cred că e grozav. - Ar trebui să încerci şi tu.
Nu, nu. Mie mi-a ajuns. Sunt ca un cowboy care nu călăreşte.
- Asta n-a fost amuzantă. - Ştiu.
Doamnelor, ce mai faceţi?
E frumos afară.
Alo? Nu mă prea pricep la aşa ceva. Ar trebui să-l suni pe Hunter.
După atâta timp în afacerile bancare, m-am decis să fac ceva şi pentru mine.
Am lucrat zece ani. Însă, am ajuns la concluzia că,
nu vreau să mai muncesc atât. Vreau să am...
Jen, slavă Domnului că te-am găsit.
Billy, ce s-a întâmplat?
Kurt, el e Billy, fratele meu. Billy, el e Kurt.
Îmi pare bine.
Tocmai îi povesteam surorii tale despre barca mea.
- N-avem timp de bărci. - De ce? Ce s-a întâmplat?
E vorba de mama. E bolnavă.
- Dumnezeule, dar ce are? - Ţi-am spus, e bolnavă.
- Dar cum anume? - Da, cum anume?
Ca data trecută.
Nu, n-am fost prezentă data trecută. Explică-mi.
- N-avem timp de întrebări. Haide! - Îmi pare rău.
- Ai înnebunit? - Ai fost grozav.
- "Bolnavă cum"? M-am simţit ca un idiot.
Ai fost grozav. Zău.
- Mulţumesc. - Eu îţi mulţumesc.
- Data viitoare mă gândeam să şchiopătez.
Ia-o încet, Ryan.
Diseară? Nu, e mâine.
- Au schimbat. - Cine, Ryan? Nu pot să merg.
- De ce? Ce faci? - Aveam de gând să stau acasă.
Vroiam să-mi fac manichiura, pedichiura
şi un tratament al părului.
- Nu poţi să le faci după-amiază? - Nu, pentru că am ore.
La care trebuie să merg pentru că trebuie să vorbesc cu profesorul
despre lucrarea pe care trebuie să o predau luni, şi pe care o terminam în timp ce
mi se uscau unghiile şi îmi aranjam părul pentru a fi gata pentru petrecere.
Nu poţi face toate astea mâine?
Nu, pentru că mâine mă voi grăbi şi voi fi obosită
şi trebuie să fie toate gata.
Nu pot să cred că au schimbat-o.
- Amy, e vineri. Ai tot weekend-ul. - Ce vrei să spui?
E ca şi cum ai spune lunea că ai toată săptămâna.
- Ce vor de fapt? - Cine?
Puicuţele. Mă dau peste cap încercând să mă încadrez în idealul lor
şi nu reuşesc să-mi dau seama ce vor.
- Tu ce vrei? - Nu ştiu.
Să fac sex, să mă distrez. Să am pe cineva care mă iubeşte pentru cine sunt.
- Şi cine eşti cu adevărat? - Ai dreptate.
Ce e rău în a fi de la ţară?
Un puşti crescut cu ouă proaspete şi valori solide
care se trezeşte cu noaptea în cap alături de un câine beteag
pe nume Lucky, care să-l ajute tatăl cu turma de oi.
Hunter! Nu eşti de la ţară.
Pentru Dumnezeu, Ryan, ce vrei să spun?
Bună, sunt Steve. Am crescut în suburbii, cu doi părinţi, două surori şi două maşini.
N-am o identitate, şi nici n-am idee ce fac şi ce vreau să fiu.
Vrei să ieşi cu mine?
- Te cheamă Steve? - Întreaga idee a liceului
este că e un loc unde te poţi reinventa.
Nu, este un loc unde te poţi defini. Te cheamă Steve?
Da. Să fiu sincer, nu sunt nebun după "Steve", bine?
- De ce ar fi altcineva? - Pentru că ăsta eşti tu.
Zău, e chiar aşa simplu? Atunci de ce nu îi spui lui Jennifer.
- Ce simţi de fapt pentru ea? - Poftim?
Dar mai repede, până nu o şterge cu tipul ăla.
- Dar eu nu simt asta pentru ea. - Nu te deranjează s-o vezi cu tipul ăla?
Nu. Se duce mereu la întâlniri.
- Chiar vorbim despre ele. - Şi pe tine nu te deranjează?
- Da. - Da.
Cum se face că eşti aici singur?
Dacă te aştepţi ca o fată să vină şi să facă toată treaba, te înşeli.
- Ele nu procedează aşa, crede-mă. - Scuză-mă.
- Tu eşti Ryan? - Da.
- Suntem împreună la cursul de Statistică. - Ce drăguţ. Care sunt şansele?
Eşti la inginerie, nu-i aşa?
- Eu, la Electricitate. Nu eu, e specialitatea mea.
Ai văzut cât ne dau de lucru?
Dar mie îmi place. Pe-aici sunt atâţia oameni care plutesc
ca nişte ioni, fără un loc stabil.
Eu sunt ca un laser. Ştiu ce vreau şi merg drept la ţintă.
Parcă aş avea un difuzor în cap.
- Vrei să stăm jos? - Sigur.
De fapt, tocmai plecam.
- Pentru că sunt prea directă? - Nu, am de terminat două lucrări.
I-am spus prietenei mele că ne întâlnim aici, acum vreo douăzeci de minute.
- Ai o prietenă? - Da.
- Mă simt ca o fraieră. - Nu eşti o fraieră.
Dar trebuie să plec.
- Surioară, e totul în regulă? - Da, totul e bine. Mulţumesc, Billy.
- Vezi, amor, amore. - O spui atât de frumos.
- Atunci eu o şterg. - Bine. Ne mai vedem.
Şi cum ai scăpat de el?
Ne-am prostit puţin şi pe urmă i-am spus
că am ore devreme. - V-aţi prostit?
Stai puţin, când discutăm despre prosteală,
vorbim de "prosteală", sau...
Vorbim de prosteală.
- N-am făcut sex. - N-am spus asta.
N-aveam prezervativ.
Ai fi făcut-o? - Probabil.
Vin examenele. Trebuie să scap de stres.
- Incredibil. - Ce?
Că la fiecare întâlnire a ta există posibilitatea să faci sex cu cineva.
Ăsta e rostul întâlnirilor.
Nu ştiu dinainte ce o să se întâmple.
Câteodată mă gândesc că e mult mai uşor să faci sex decât să faci conversaţie.
Recunosc, n-am mai fost în situaţia asta de mult,
însă nu mă pot culca cu cineva dacă nu îmi place.
- Aşadar sunt o stricată? - N-am spus asta.
- Suntem diferiţi. - Da, tu nu te culci cu nimeni.
Şi?
Mai cunoşti vreun tip de douăzeci de ani care nu se culcă niciodată cu nimeni?
- Care nici măcar nu încearcă? - Poate tu te străduieşti prea tare.
Ryan, tu nu încerci deloc.
Cred că situaţia dintre noi ar putea deveni ciudată.
Despre ce vorbeşti?
Suntem prieteni? Sunt prietena ta sau am devenit un înlocuitor pentru o iubită?
Când mă ai pe mine nici nu trebuie să mai încerci.
În asta constă frumuseţea prieteniei noastre.
N-ai să suferi atâta vreme cât te prefaci că sunt iubita ta.
Poate n-ar trebui să mai ieşim împreună.
Ryan? Îmi pare rău. N-am vrut să spun asta.
- Ba da. - Nu, îmi place să ies cu tine.
Eşti prietenul meu preferat.
Nu vreau să schimb nimic.
- Poate că ai dreptate. - Nu, nu am.
Aştepţi doar fata potrivită pentru că iei sexul în serios.
Cred că este o mare calitate.
Nu, cred că mă ascund în spatele tău... al nostru.
La petrecere era o fată.
- O fată? Nu mi-ai spus. - I-am întors spatele.
- De ce? - Nu ştiu.
- Poate ar fi trebuit să-i dau o şansă. - Da, ar fi trebuit. Încă mai poţi.
- De ce nu? - Da. De ce nu?
- E drăguţă? - Da.
Mai drăguţă decât mine?
Mai slabă.
Am o bluză identică. De ce arată mai bine pe ea?
Pentru că e anorexică, are silicoane şi antrenor personal.
- Adică ar trebui să-mi fac implant? - Absolut.
- Nu-i aşa că-i distractiv? - Da.
Când am mai stat aşa doar noi două?
E plăcut, nu-i aşa?
Sigur că e plăcut, Amy.
Ce-ar fi să pici nişte examene şi să rămâi?
Ar fi atât de rău?
- Italia pare atât de departe. - Da, asta e frumuseţea ei.
Şi eu? Ce-am să fac anul viitor?
Nimic. Ceea ce ai făcut şi anul ăsta.
Dacă n-am să fiu aici poate îţi mişti fundul şi te distrezi şi tu puţin.
Dar eu nu vreau să fac "nimic" fără tine, şi nu vreau să mă distrez.
- Şi am un fund grozav. - Aşa e, ai un fund grozav.
- Ce faci? - Te sărut.
Doamne, îmi pare rău. Nu ştiu de ce am făcut asta. Dar vroiam să te sărut.
- Sunt o idioată. - Nu, Amy, nu!
Hei, amice, ia te uită.
Arată ca un pod.
- Este un pod. - Da, ai dreptate.
- Bună. Vine şi Katie? - Ne întâlnim la bar.
Serios? Grozav, va fi prima care va descoperi noul meu eu.
- Ai grijă. - Vorbesc serios. Gata cu minciunile.
Ai avut dreptate. Nu trebuie să fiu altcineva pentru a fi plăcut.
- Foarte bine. - Ăsta sunt: Hunter pur şi simplu.
Poate vrei să spui Steve pur şi simplu.
- Megan pare o fată drăguţă. - Da, este.
N-ai mai ieşit cu tipul acela, Paul?
- Ba da. Totul merge bine. - Bravo ţie.
Megan n-a mai fost niciodată la Muzeul Locomotivelor.
Ca să vezi.
Aţi citit că animalele de la zoo au încercat să-şi aranjeze cuştile în ordine alfabetică?
- Antilopele au dat tonul. - Dar zebrele s-au opus.
- De unde ştii? - Am ghicit.
- Nu pricep. - Nici eu.
- Cum ţi se pare Berkeley? - Copleşitor.
Katie are bursă dublă. Nu ştiu cum reuşeşte.
Eu de-abia apuc să dorm.
Poate e ciudat, dar petrec mult timp cu oameni în vârstă.
Nu e ciudat.
Ba e puţin ciudat.
Gândeşte-te: când îţi petreci timpul cu o persoană care
a trecut prin două războaie, căsătorii, copii, nepoţi,
probleme financiare şi boli...
Un opt la biologie nu mai pare mare lucru.
Ar trebui să facem ca eschimoşii.
Să-i aruncăm pe bătrâni afară din Iglou.
Să-i lăsăm pradă urşilor polari şi furtunilor.
Din clipa în care nu mai pot merge la vânătoare trebuie scăpăm de ei.
Altfel ne omoară cu zile... nenorociţii.
- Glumeşti, nu? - Nu, deloc.
Trebuie să le luăm şi permisele de conducere.
Poftim?
Nu mai am dreptul la o opinie?
Am făcut ce-ai spus. Te-am contrazis doar de dragul de a te contrazice.
N-am inventat totul doar că să arăt că avem ceva în comun.
Am fost sincer.
Dar nu trebuie să spui tot ce-ţi trece prin cap.
Acum sunt prea sincer?
Nu ştiu ce vrei de la mine.
Nu ştiu ce vor toţi de la mine.
Ce s-a întâmplat?
Îmi plăcea Paul pentru că nu era genul potolit. Dar s-a îndrăgostit de mine.
Nu e nimic mai rău ca un tip potolit.
- Mie-mi spui. - A încetat să mai bea,
a încetat să ia droguri şi chiar să mă înşele.
- Era normal să-l părăseşti. - Da.
Nu mai mergea.
Ce mai face... cum o cheamă? Mary?
- Megan. - Mă rog.
- E bine. - Asta-i tot?
- Ce vrei să spun? - Îţi place? Este aleasa?
Nu ştiu. Încă mă mai gândesc.
- Tu ai vrut să mergi. - Credeam c-am să mă simt mai bine.
- Şi? - Nu ştiu.
- E o porcărie. - O porcărie?
Arată-mi un film care se desfăşoară la şase luni de la începutul relaţiei lor.
- Când totul se duce de râpă. - Jennifer.
Nu cred că vreunul dintre noi ştie cu adevărat cine e
şi atunci, de unde să ştim care este partenerul ideal?
De unde ştii că el este alesul?
Doar pentru că purtaţi amândoi negru?
Pentru că beţi cappuccino? Pentru că aveţi tatuaje?
Care dintre voi a mai fost părăsit?
Care dintre voi a părăsit pe cineva?
Toţi am fost îndrăgostiţi,
dar nu ştim că nu e dragoste adevărată până nu s-a terminat.
Şi dacă nu există "alesul"? Sau "aleşii" care vin la rând?
Dacă dragostea adevărată nu există?
Dar ne este teamă să admitem, aşa că ne gătim,
ne prefacem a fi ce nu suntem,
ne dăm viaţa peste cap,
şi ne pierdem în ceva ce sperăm că
este mai grozav decât suntem noi de fapt.
Şi dacă ceea ce căutăm cu înverşunare,
pur şi simplu nu există?
- Te simţi bine? - Da.
Cred că am scăpat de teama de a vorbi în public.
De ce trebuie să fie totul aşa...
- Aşa? - Nu ştiu.
- Tremuri. - Din cauza cafelei.
- Nu ştiu ce se întâmplă cu mine. - Poate-ţi vine ciclul.
Da, poate.
- Stai puţin. - Nu.
- Salut. - Bună.
- Unde te duci. - La cursuri.
Ba nu pleci nicăieri. Rămâi aici unde te pot vedea.
Trebuie să plec.
Tu nu te duci niciodată la cursuri.
Ştiu. De aceea trebuie să plec.
- Stai. Pregătesc micul dejun. - Am întârziat deja.
Ne vedem mai târziu.
E din cauza lui Megan?
- Nu. - Am să-i spun.
Poate n-ar trebui.
Vorbim mai târziu.
- Bine. - Rămâi cât vrei...
... ştii pe unde sunt toate.
- Jen, trebuie să discutăm. - Amy, e-n regulă.
Nu, nu e dar fie. M-am gândit la ce s-a întâmplat şi...
... eşti prietena mea şi te iubesc, şi cred că eram geloasă
pentru că îţi petreci prea mult timp cu Ryan...
Pentru că îţi petreci prea mult timp cu Ryan...
Am făcut-o pentru că mi-era teamă să nu te pierd.
Incredibil, nu?
M-am gândit la toate astea singură. Fără ajutorul psihiatrului.
M-am gândit la tot timpul petrecut împreună, şi mi-am dat seama.
Sărutându-te încercam să previn schimbarea.
Dar poate că schimbarea nu este mereu un lucru rău.
Înainte să te întâlnesc nici nu te cunoşteam, nu?
- Aşa e. - A fost o schimbare minunată.
Cine ştie, poate la anul am să mă sinucid.
Sau poate că nu. Poate totul va fi bine.
Asta e frumuseţea schimbării. Nu ştii niciodată ce te aşteaptă.
- E totul în regulă? - Da, excelent.
Ştii că Ryan e în patul tău?
- Da. - Ştii că e dezbrăcat, nu?
Da.
- Dar ştii că sunt curioasă. Ce s-a întâmplat?
Cred că mi-era frică să nu-l pierd.
Megan!
Eu am fost cea care i-a spus să se întâlnească cu alte fete.
Şi m-a ascultat. Ne-am cam îndepărtat,
şi pe urmă a venit toată povestea cu Paul, şi văzându-l cu Mary...
- Megan. - Mă rog. Vroiam să fiu cu el.
A fost o greşeală. O greşeală imensă.
Suntem prieteni.
Şi ce ai de gând să faci?
Habar n-am.
El ia totul în serios. Nu vreau să-l rănesc.
Du-te naibii, Ryan! Du-te naibii!
Dacă sunt îndrăgostit de ea?
- Eşti? - Nu ştiu. Poate.
- Adică? - Nu ştiu.
Nu vreau să stricăm relaţia.
Amice, dacă aştepţi sfaturi de la mine, sunt flatat, dar
ai greşit persoana.
Dacă pretind că nu s-a întâmplat nimic,
mă mint în privinţa sentimentelor pe care le-aş putea avea.
Însă dacă-i spun ei ce simt, are să fugă, pentru că asta face ea de obicei.
Ştiu asta mai bine ca oricine.
Şi este ultimul lucru care aş vrea să se întâmple.
A fi sau a nu fi tu însuţi... Bine-ai venit în lumea mea.
- E cam ciudat, nu? - Da.
Poate ar trebui să discutăm.
- Cred că e o idee bună. - Am sentimentul că
relaţia dintre noi a devenit ciudată după ceea ce s-a întâmplat noaptea trecută.
- N-aş vrea să se întâmple asta. - Nici eu.
Pentru că ne înţelegem prea bine ca să permitem asta.
- A fost o greşeală. - Crezi?
- Da. - Probabil că ai dreptate.
Ne-am lăsat duşi de val.
Da.
Noaptea trecută a fost specială pentru mine.
Pentru că tu eşti o persoană specială, Ryan.
Dar a fost numai atât: O noapte deosebită.
Eram îngrijorată că-i vom da mai multă importanţă decât trebuie.
Nu, sunt de acord cu tine.
- Nu i-ai spus lui Megan, nu-i aşa? - Nu, nu.
- E mai bine să nu îi spui. - Da.
- Mă simt uşurată. Tu nu? - Ba da.
- Mergem să ne facem plinul? - Sigur.
De fapt, nu pot.
Aş vrea, dar am de învăţat.
- Serios? - Da, e destul de important.
- Mă suni? - Da.
- Sunt Ryan, lăsaţi un mesaj. - Eu sunt. Pe unde umbli?
Ce se întâmplă? Îmi ştii numărul.
- Sunt Ryan, lăsaţi un mesaj. - Tot eu.
Speram să te prind acasă.
E totul în regulă? Mă suni, te rog? Pa.
Ryan Walker, pe unde naiba umbli?
- Bună. - Unde ai fost?
- Am învăţat. - Ce se întâmplă?
Ce mai faci?
- Bine. Ocupat. - Şi eu.
Eu am terminat. Aşa că "La revedere Berkeley", şi "Salut lume reală".
Vrei să mergem pe undeva?
Nu, ar trebui să mă întorc. Am mult de învăţat.
Bine.
Ne mai vedem.
Dar eu plec. În câteva zile.
Nu cred că ai timp să-mi organizezi petrecerea de adio.
- Ah, în Italia. Cred că de abia aştepţi. - Da.
Mă ştii doar. Scap de rasul la subraţ.
Eu am să fiu aici.
- Când ai ultimul examen? - Vrei să sărbătorim?
Nu, plec imediat după aceea.
Bine. Atunci, mai vorbim.
- Ce se întâmplă? - Ce?
Ce? Asta! Ce e asta?
Nu ştiu. Nu se întâmplă nimic.
Zău? Pentru că m-am întâlnit cu Megan şi mi-a spus că v-aţi despărţit.
Asta era? Ţi-am spus să nu-i zici nimic.
Da. Ştiu.
- Eşti supărat? - Nu!
- Atunci ce se întâmplă? - Nu ştiu!
Totul e diferit acum.
Dar credeam că am discutat deja.
Ryan, credeam că am hotărât că nu vrem să fie nimic diferit,
şi că noaptea aceea a fost o mare greşeală, şi...
... asta a fost acum câteva săptămâni. Credeam că vom fi iar prieteni.
- De ce a fost o greşeală? - Cum?
Cu noi doi. De ce a fost o greşeală? Sunt curios.
Am vorbit deja despre asta. Vrei s-o luăm de la capăt?
Nu. Vrei să vorbim? Hai să vorbim.
A fost o greşeală pentru că intimitatea te sperie?
Sau nu sunt destul de bun pentru tine?
Ryan, m-ai sărutat... Şi eu ţi-am răspuns.
Dar n-aş fi făcut-o dacă aş fi ştiut că ne va strica prietenia.
Nici eu.
Ryan, dacă aş putea aş schimba totul.
N-ai decât. Trece-mă alături de celelalte aventuri.
De ce faci asta?
Noaptea aceea a fost o surpriză şi pentru mine.
Dar fiind cu tine a fost cu totul deosebit.
După ce ai adormit, am rămas să mă holbez
la stelele fluorescente de pe tavan.
Şi după un timp au început să formeze un tipar.
Un tipar format din stele în întuneric, cum a fost întreaga noastră relaţie.
Şi pentru prima dată totul era limpede. Într-o progresie logică.
Tu şi cu mine eram cel mai grozav plan făcut vreodată,
cu care n-aveam nimic de-a face.
Cu tine nu trebuia să mai fac planuri şi tipare,
pentru că simţeam că trăiesc,
şi pentru prima dată nu trebuia să mă străduiesc să fiu fericit.
Totul venea de la sine.
Nimic nu m-a rănit mai tare ca reacţia ta la aceeaşi experienţă.
- Ryan... - Ce-i?
Vrei să ne prefacem că nu s-a întâmplat nimic?
Nu pot. Îmi pare rău.
Îmi pare rău. Nu ştiu ce să spun.
Nu trebuie să spui nimic. Trebuie să plec.
Distracţie plăcută în Italia.
- O să-mi fie dor de tine. - Şi mie.
Să-mi scrii, da? Despre orice: şcoală, mâncare...
... italieni frumoşi.
Vreau să ştiu tot.
- Gata cu plânsul. - Termină tu.
Eu sunt cea care va rămâne singură aici.
Jennifer?
- Bună. - Unde pleci?
- În Italia. - Acum?
Domnişoară?
- Cum merg examenele lui Ryan? - Bine. Foarte bine.
- El ce mai face? - Foarte bine. N-a putut să...
Am minţit. E îndrăgostit de cineva care nu-l iubeşte.
Cum crezi că se simte?
Mergem?
Te iubesc.
Pa.
Bună.
- Eşti o prietenă a lui Jennifer? - Da.
Sunt Amy.
Da, da, am auzit de tine.
Sigur, Amy. Îmi pare bine.
Şi tu eşti?
Cum te cheamă?
Pe mine? Ştii, numele meu e...
Steve. Mă cheamă Steve.
Îmi pare bine să te cunosc, Steve.
Mergi în Europa în vacanţă?
Da. Tocmai am absolvit.
- Felicitări. Ce specialitate? - Latină.
Latină. Interesant. Ce ai de gând să faci cu ea?
Nu ştiu.
Nu-ţi face griji. Eu am studiat Engleza timp de patru ani.
- Nici eu nu ştiam. - Serios?
Serios. Acum am propria companie.
O să-ţi dai seama ce vrei.
"De ce a fost o greşeală?"
"A fost o greşeală pentru că intimitatea te sperie?"
- Opriţi! - Poftim?
- Opriţi, vă rog! - Nu pot să opresc!
- Vreau să cobor! - Nu pot! Suntem pe un pod...
Ryan?
"Nimic nu m-a rănit mai mult..."
"ca reacţia ta la aceeaşi experienţă."
Ame?
Ce cauţi aici?
- Nu ştiu. - Ce s-a întâmplat?
- Ce e? Ce s-a întâmplat? - N-am putut să...
E cineva aici?
- Da. - Cine?
Nu contează. Spune-mi ce s-a întâmplat.
Amy, cine e aici?
- Hunter! - Hunter?
- Poveste lungă. - Hunter, unde e Ryan?
În drum spre L.A.
- Ce companie? - Sky Southwest.
Mulţumesc.
- Hunter? (Vânătorul) - Poţi să-mi spui şi Tigrul.
Bună ziua. Ne cerem scuze pentru întârziere.
Ne îndreptăm spre pistă într-un minut.
Îndreptaţi-vă spătarul, vă rog.
- Pot să vă ajut? - Nu ştiu.
Îmi puteţi da un pahar cu apă, vă rog?
Îmi pare rău. Va trebui să aşteptaţi până decolăm.
În câteva minute.
Te amo.
Te amo, Ryan Walker.
Cred că vorbeşte cu tine.
Vă rog, doamnă, va trebui să luaţi loc.
M-ai auzit? Te iubesc.
Nu plec în Italia. Stau aici, cu tine.
- E prea târziu. - Ba nu.
Tot ce mi-ai spus despre noaptea aceea, am simţit şi eu. Şi m-a speriat.
Mi-a fost teamă să te pierd. Şi mai ales
mi-a fost teamă să te iubesc. Pentru că de fiecare dată
totul se termină prost.
Doare prea mult. Însă m-am săturat să mă tem.
V-aş ruga să vă legaţi centura.
Tocmai am luat cea mai importantă decizie din viaţa mea.
- Vreţi să-mi pun centura? - Da.
Bine.
Dar peste şase luni? Cum pot ştii că vei fi fericită?
Dar tu? Cum putem ştii totul dinainte?
De unde ştim că nu se va prăbuşi avionul?
- O să ne prăbuşim? - N-am să mai repet.
Legea cere să vă puneţi centurile. Acum!
Am nevoie de tine.
Şi mi-a fost foarte greu să accept asta.
Dar e mult mai uşor decât o viaţă fără tine.
Vreau să-mi spăl rufele cu tine, Ryan.
Dar tu le dai la curăţat.
- Nu le mai dau. - Vrei să facem schimb?
Da.
Vreţi să luaţi loc?
- Ce este? - Chestia cu rufele era o metaforă, nu?
Îţi arăt eu cum.
Unu, doi, trei, patru...
Încearcă să respiri adânc. O să te ajute.
- ... şapte, opt... - Ai încredere în mine?
Sincronizarea: HCW @ FL.ro Team