INIMĂ NEÎNFRICATĂ
SupRip by Driv3r www.titrări.ro
SCOŢIA 1280 AD
Vă voi povesti despre William Wallace.
Istoricii din Anglia vor spune că mint.
Dar istoria e scrisă de cei care au spânzurat eroi.
Regele Scoţiei a murit fără să lase în urmă un fiu,
iar regele Angliei, un păgân crud cunoscut ca Edward Picioare-Lungi,
a revendicat tronul Scoţiei.
Nobilii scoţieni s-au luptat cu el şi s-au luptat între ei ca să câştige tronul.
Picioare-Lungi i-a chemat la tratative de pace.
Fără arme, însoţiţi de câte un singur paj.
Un fermier din acel ţinut era Malcolm Wallace,
un om de rând care avea pământul său.
El avea doi fii: John şi William.
Ţi-am spus să stai acasă!
Mi-am terminat treaba. Unde mergem?
La MacAndrews! A spus că vine în vizită după ce adună recolta.
- Pot să vin şi eu? - Du-te acasă.
- Dar vreau să vin şi eu! - Du-te acasă, până nu te croiesc.
Du-te acasă, William.
MacAndrews!
Sfinte Iisuse!
Nu s-a întâmplat nimic. Gata, copile.
William.
Eu zic să ripostăm acum!
- Nu ne putem lupta cu ei. - Ceva trebuie făcut.
Wallace are dreptate! Să ne ridicăm la luptă.
Toţi nobilii dornici de luptă au fost la tratative.
Nu putem înfrânge o armată cu 50 de ţărani pe care i-am strânge.
Nu e nevoie să-i înfrângem. Doar să ne ridicăm împotriva lor.
- Cine e cu mine? - Eu, Wallace.
Bine.
- Unde vrei să pleci? - Vin cu tine.
Vii cu mine? Şi ce vrei să faci?
- O să te ajut. - Mi-ai fi de mare ajutor,
dar vreau să ai grijă de casă cât sunt eu plecat.
Ştiu să lupt.
Ştiu că poţi să lupţi.
Dar mintea ne face bărbaţi.
Ne vedem mâine.
- Englezi... - Ascunde-te!
Tatăl şi fratele tău sunt plecaţi. O să ne omoare şi o să dea foc fermei.
De noi depinde, Hamish.
Tată?
Vino aici, copile.
Eu sunt Argyle, unchiul tău.
Ai chipul mamei tale.
Rămânem aici în seara asta. Mâine vii acasă cu mine.
Nu vreau să plec.
N-ai vrut nici să-ţi moară tatăl, nu-i aşa?
Dar s-a întâmplat.
I-a dat preotul binecuvântarea?
- "Odihna să-ţi găseşti întru Domnul..." - Era în latină.
Nu ştii latină?
E ceva ce va trebui să îndreptăm.
Odihna să-ţi găseşti întru Domnul,
lumina cerească să se pogoare asupra ta,
Domnul să-ţi arate îndurare
şi pace să găseşti întru El.
Amin.
Inima ta e liberă.
Să ai mereu curajul să o asculţi.
Ce fac?
Îşi iau rămas-bun în felul lor.
Cântă din cimpoaie baladele proscrişilor.
Aşa ne-am simţit şi noi, eu şi tatăl tău, când a fost omorât tatăl nostru.
Mai întâi învaţă să foloseşti... asta.
Pe urmă o să te învăţ să foloseşti asta.
LONDRA
Mulţi ani mai târziu, Edward Picioare-Lungi, regele Angliei
a supravegheat nunta celui mai mare dintre fiii săi,
cel care avea să-i urmeze la tron.
Drept soţie pentru fiul său, Picioare-Lungi
a ales-o pe fiica rivalului său, regele Franţei.
Se zvonea că, pentru ca prinţesa să zămislească,
Picioare-Lungi ar fi trebuit să facă personal onorurile.
Poate că asta a avut în gând de la bun început.
Scoţia...
Pământul meu.
Francezii vor ceda în faţa celor care deţin mai multă putere.
Dar cum să creadă în puterea noastră,
dacă nu suntem în stare să guvernăm întreaga insulă?
- Unde e fiul meu? - Iertare, domnul meu.
M-a rugat să vin în locul lui.
Am trimis după el, iar el te-a trimis pe tine.
Să plec, domnul meu?
Dacă vrea ca regina să conducă ţara când eu nu voi mai fi,
rămâi să înveţi cum se face.
Nobilii.
Nobilii sunt cheia care ne va ajuta să pătrundem în Scoţia.
Le dăm nobililor noştri pământuri în nord,
le oferim nobililor lor domenii în Anglia,
iar lăcomia o să-i împiedice să ni se opună.
Nobilii noştri nu vor fi de acord cu dezrădăcinarea.
Domenii noi înseamnă tributuri noi şi plătesc deja pentru războiul cu Franţa.
Aşa să fie oare?
Problema Scoţiei este că e plină de scoţieni.
Poate că e timpul să reinstituim un vechi obicei.
Să le acordăm dreptul de prima nocte.
Prima noapte. Când o fată de pe domeniul lor se căsătoreşte,
seniorii englezi vor avea drepturi sexuale asupra ei, în noaptea nunţii.
Dacă nu-i putem alunga,
o să le nimicim stirpea.
Astfel, vom momi genul de seniori de care avem nevoie în Scoţia,
cu sau fără tribut.
E o idee excelentă, sire.
Aşa să fie oare?
În Edinburgh s-a întrunit sfatul nobililor scoţieni.
Printre aceştia se afla Robert, al 17-lea conte de Bruce,
principalul pretendent la coroana Scoţiei.
Am auzit că Picioare-Lungi a reinstituit dreptul de prima nocte.
Vrea să-şi îndemne susţinătorii să se stabilească aici.
Tata crede că ar fi bine să nu-l provocăm pe Edward,
nedeclarându-ne nici pro, nici contra.
E un plan înţelept.
Ce face tata? I-am simţit lipsa la consiliu.
Treburile din Franţa îl reţin prea mult.
Dar vă transmite salutări
şi m-a însărcinat pe mine să vorbesc în numele clanului Bruce
şi în numele Scoţiei.
- Ţi-a căzut piatra. - Te provoc la o probă de bărbăţie.
Ai câştigat.
Să-i spunem o probă de ostăşie, atunci.
Englezii nu ne lasă să ne antrenăm cu arme, aşa că folosim pietre.
Puterea ostaşului nu stă în braţ, ci aici.
Nu. E aici.
Hamish?
Arată-i cum se face, fiule.
A fost o aruncare bună.
Da, a fost.
Mă întrebam dacă ai putea face asta şi la nevoie.
În bătălie, de pildă.
Ai putea zdrobi un om cu un bolovan?
Pot să te zdrobesc ca pe un vierme.
Ai putea?
Fă-o. Vreţi să vedeţi cum mă zdrobeşte ca pe un vierme?
- Haide. - O să te mişti.
Ba nu.
O să se mişte.
Frumos spectacol, tinere Wallace.
Te simţi bine? Nu pari prea sigur pe picioare.
Trebuia să-mi amintesc de joc.
Ridică-te, bătrâne.
- Mă bucur să te revăd. - Bine ai venit acasă!
- Uită-te la capul meu. - Trebuia să te fi mişcat.
William, dansezi cu mine?
Sigur.
Am venit să-mi revendic dreptul de prima nocte.
Ca stăpân al pământurilor, voi binecuvânta căsătoria,
primind mireasa în patul meu în noaptea nunţii.
Pentru Dumnezeu, n-o să faci asta!
E dreptul meu de senior.
- Bună seara, domnule. - Bună, tinere Wallace.
- Frumoasă vreme, nu-i aşa? - Da, aşa este.
Pot să vorbesc cu fata dvs?
Despre ce vrei să vorbeşti cu ea?
Murron, vrei să ne plimbăm călare, în seara asta frumoasă?
Pe o vreme ca asta? Nu eşti în toate minţile?
E o vreme bună, ca în Scoţia. Plouă uşor dintr-o parte.
Nu poate veni cu tine.
Cel puţin, nu acum.
Nu acum.
- La revedere. - E vreme frumoasă. Abia dacă plouă.
Cu tine seamănă.
- Cum de m-ai recunoscut, după atâta timp? - Nu te-am recunoscut.
Am văzut cum mă priveai şi n-am ştiut cine eşti.
Iartă-mă. Cred că m-am uitat.
Ai obiceiul să călăreşti prin ploaie, cu străinii?
Era cea mai bună cale să te conving să pleci.
Dacă o să mai am curajul să te chem din nou,
o să-ţi trimit un bilet de avertizare.
- N-ar fi de folos. Nu ştiu să citesc. - Nu ştii?
E ceva ce va trebui să îndreptăm, nu-i aşa?
- Mă înveţi să citesc? - Dacă vrei.
- În ce limbă? - Acum te dai mare!
- Da. Te-am impresionat? - Nu. Ar trebui să fiu?
Da.
Pentru că în fiecare zi m-am gândit la tine.
Spune asta stând pe cap şi o să fiu impresionată.
- O să-mi cadă kiltul, dar o să încerc. - Dar bunele maniere nu le-ai învăţat?
Francezii şi romanii au maniere mult mai proaste.
- Ai fost la Roma? - Unchiul m-a dus în pelerinaj.
Cum a fost?
Nici pe departe atât de frumos pe cât e chipul tău.
Ce înseamnă asta?
Frumos.
Dar locul meu e aici.
Murron, vino în casă!
Ştiu că vi s-a părut ciudat că am invitat-o pe fiica dvs la plimbare.
Fiica lui MacClannough e o altă problemă.
- Am venit să te chem la o întrunire. - Ce fel de întrunire?
O întrunire secretă.
Întrunirile voastre sunt o pierdere de vreme.
Tatăl tău a fost luptător
şi patriot.
Ştiu cum a fost tatăl meu.
M-am întors acasă să lucrez pământul şi să-mi întemeiez o familie.
Dacă pot trăi în pace, aşa o să fac.
Vrei să te fereşti de necazuri?
Dacă mi-o poţi demonstra, ai voie să-mi curtezi fiica.
Până atunci, răspunsul meu e nu.
- Nu? - Nu, Wallace. Nu.
- Nu v-am demonstrat-o acum? - Nu!
Sigur, la o fermă e mult de muncă.
Dar asta se va schimba o dată cu venirea fiilor mei.
Ai copii, înţeleg.
Încă nu. Speram să mă ajuţi tu în privinţa asta.
- Vrei să fiu soţia ta? - E puţin cam repede, dar bine.
Asta numeşti tu o cerere în căsătorie?
Te iubesc. Te-am iubit mereu.
Vreau să fii soţia mea.
- Asta înseamnă "da"? - Da.
- Să ne grăbim. Ne aşteaptă. - Stai!
Unde te duci?
- Ce e acolo? - O să vezi.
Părinte...
O să te iubesc până la moarte. Pe tine şi pe nimeni alta.
Şi eu te voi iubi pe tine şi pe nimeni altul, pe vecie.
Când te mai văd? Diseară?
- Nu pot. Tata e bănuitor. - Nu are legătură cu ce ştim...
Când, atunci?
În seara asta.
Fii atent, sergent.
Unde te duci, fătucă? Pare greu. Lasă-mă să te ajut.
N-am de gând să-l fur.
Îmi aminteşti de fata mea de acasă.
Bună, fătucă.
Mai încet, Smythe.
Târfă!
Eşti teafără?
- Te simţi bine? - Da.
- Poţi să călăreşti? - Da.
Întoarce-te imediat, nenorocitule!
Daţi alarma! Ajutor!
Ne întâlnim în crâng.
Ne scapă!
După ei.
Până aici ţi-a fost, nenorocito!
Murron?
Ştiţi toţi cât efort am depus mereu
să nu fiu prea strict, prea rigid în aplicarea legilor noastre.
Şi drept urmare,
n-am învăţat să trăim împreună în pace şi armonie?
Iar nelegiuirea de astăzi e felul în care îmi răsplătiţi voi îngăduinţa!
Nu-mi daţi de ales.
Un atac asupra soldaţilor regelui
este tot una cu un atac asupra regelui însuşi.
Şi acum,
o să aştept să vină bătăuşul acela la mine.
Caporal, trimite arcaşi în turn. Acum!
Nu te mişca, tată.
Tată, eşti teafăr?
Macaulish!
Wallace...
Ce mai aştepţi, băiete?
Ia-o tu. Eu îl ţin.
Toarnă drept pe rană, băiete. Ştiu că pare o risipă de whisky.
Fiţi îngăduitori cu mine.
Ţineţi-l!
Acum daţi-i drumul.
Ca să te dezmeticeşti, băiete.
- Vine cineva! - Luaţi armele!
Vine cineva.
E clanul lui MacGregor.
Am auzit ce s-a întâmplat.
Să nu vă închipuiţi că vă lăsăm să vă distraţi fără noi.
Mergeţi la casele voastre.
Unii dintre noi sunt deja amestecaţi.
Nu mai avem ce face. Voi însă mai aveţi o şansă.
Mergeţi acasă.
N-o să mai avem case, după ce garnizoana o să le dea foc.
Asta o să facă.
Bun venit!
Se întoarce patrula, sire.
Ce veşti aveţi?
Am trimis 100 de soldaţi la Lanark. Trebuie să se întoarcă.
Erau îmbrăcaţi aşa?
Erau în jur de 50.
Grăbeşte-te.
Mă mai ţii minte?
- Nu i-am făcut niciun rău. E dreptul meu. - Sunt aici să apăr dreptul soţului!
Sunt William Wallace.
Ceilalţi veţi fi cruţaţi.
Întoarceţi-vă în Anglia
şi spuneţi-le celor de acolo că fiicele şi fiii Scoţiei nu mai sunt ai voştri.
Spuneţi-le că Scoţia e liberă.
Daţi-i foc!
Rebelii scoţieni au atacat una dintre garnizoanele mele şi l-au ucis pe senior.
Am auzit. Wallace e un tâlhar, nimic mai mult.
- Tu ce-ai face cu acest tâlhar? - L-aş trata ca pe un hoţ obişnuit.
Magistratul local să-l pedepsească pentru fapta lui.
Lăsaţi-ne singuri.
Wallace l-a omorât pe magistrat şi a preluat controlul asupra oraşului.
Ridică-te în picioare.
Mâine dimineaţă plec în Franţa, să revendic drepturile noastre acolo.
Te las pe tine să potoleşti această măruntă răscoală.
Ai înţeles? Spune.
Într-o bună zi, vei fi rege.
Încearcă măcar să te porţi ca un rege.
Pleacă de-aici!
Convocaţi consiliul militar!
Sper că soţul tău va pleca în Scoţia,
îl va întâlni pe Wallace...
şi tu vei rămâne văduvă.
După ei!
Nu are sens să vă opuneţi. Sunteţi încercuiţi.
Unde sunt ceilalţi? Unde e Wallace?
- Tată... - Intră.
A izbucnit o răscoală.
- Cine o conduce? - Un om de rând, William Wallace.
Vei sprijini răscoala. Le vei oferi ajutoare din ţinuturile din nord.
Eu voi câştiga simpatia englezilor condamnând răscoala
şi ordonând ca cei din sud să li se opună.
Stai jos. Mai rămâi.
Wallace...
nu e nici măcar cavaler, dar luptă cu ardoare.
Îi însufleţeşte!
Ai vrea să lupţi şi tu ca el?
- Şi eu aş vrea. - Poate că e timpul.
E timpul să supravieţuim.
Eşti al 17-lea Robert Bruce.
Cei 16 dinaintea ta ţi-au lăsat moştenire pământ şi titlu,
căci nu s-au ridicat la luptă.
- Convoacă o întrunire a nobililor. - Nu fac decât să vorbească!
Aşa este! Au tot atâtea titluri şi pământuri de la englezi
ca şi de la scoţieni. Ca şi noi.
Îl admiri pe acest William Wallace.
Bărbaţii fermi sunt uşor de admirat.
Au curaj. Şi un câine are curaj.
Însă puterea de a face compromisuri arată că un bărbat este nobil.
Să înţelegi un lucru.
Edward Picioare-Lungi este cel mai crud rege de pe tronul Angliei.
N-o să mai rămână nimic din noi şi din Scoţia,
dacă nu suntem la fel de cruzi.
Ascultă-i pe nobili.
Să ştii ce gândesc e cheia care o să ne ajute să ocupăm tronul.
Aşteaptă. Priviţi.
Asta pe dinafară, iar asta, spre stânga.
Mergem mai departe.
Când se va întoarce regele, o să-i îngroape în hainele astea noi.
Scoţia e trecută prin foc şi sabie.
Soţul tău vrea să trimită în secret o armată în nord.
De unde ştii?
Mi-am petrecut noaptea trecută cu cineva din consiliul de război.
N-ar trebui să-ţi facă confidenţe în pat.
Da.
Englezii nu ştiu la ce foloseşte limba.
Scoţianul acesta rebel, Wallace,
luptă ca să răzbune o femeie?
Aproape că uitasem.
Un magistrat care voia să-l captureze
a descoperit că are o iubire secretă.
I-a tăiat fetei gâtul ca să-l provoace pe Wallace la luptă...
Şi s-a ridicat la luptă.
Cunoscându-i pasiunea pentru iubirea pierdută, au pus la cale capturarea sa
profanând mormântul tatălui şi pe al fratelui său
şi plănuind o ambuscadă la mormântul iubitei lui.
Însă el şi-a croit drum printre ei cu pumnalul
şi a ascuns cadavrul iubitei într-un loc secret.
Asta înseamnă dragoste, nu-i aşa?
Dragoste?
N-am de unde să ştiu.
Picioare-Lungi o să trimită toată armata din nord împotriva noastră.
Cavaleria grea în armuri pe cai care zguduie pământul când trec...
- O să treacă peste noi. - Unchiul Argyle povestea
că nicio armată n-a reuşit să reziste atacului cavaleriei.
Ce facem?
Lovim, fugim şi ne ascundem. Ca scoţienii.
O să facem ţepuşe.
Sute de ţepuşe lungi, de două ori mai lungi decât un om.
Atât de lungi?
Unii oameni sunt mai lungi ca alţii.
Iar ţi-a spus maică-ta poveşti despre mine.
Vin voluntari.
William Wallace, am venit să luptăm şi să murim pentru tine.
Ridică-te. Nu sunt Papa.
Mă numesc Fandron. Sabia mea îţi aparţine.
- Ţi-am adus ceva. - I-am căutat de arme.
Ţi-am adus asta.
- Soţia mea a făcut-o pentru tine. - Mulţumesc.
Nu poate fi el William Wallace.
Sunt mai chipeş decât omul ăsta.
Bine, Tată, îl întreb.
Dacă îmi risc viaţa pentru tine, o să am ocazia să omor englezi?
Tatăl tău e o fantomă sau conversezi cu Atotputernicul?
Ca să-şi găsească egalul, un irlandez e nevoit să vorbească cu Domnul.
Atotputernicul a zis: "Răspunde naibii la întrebare."
- Vezi cum vorbeşti. - Irlandez ţăcănit...
De-ajuns de isteţ ca să ascundă un pumnal de gărzile tale, bătrâne.
E prietenul meu, irlandezule.
Răspunsul la întrebarea ta este da. O să omori englezi.
Excelent!
Stephen e numele meu.
Sunt cel mai căutat bărbat de pe insula mea.
Atâta că nu sunt pe insula mea. Mare păcat.
- Insula ta? Vrei să spui Irlanda? - Da! E a mea.
Eşti nebun.
Atunci, am ajuns la locul potrivit.
Eşti sigur că Atotputernicul nu m-a trimis să-ţi acopăr spatele?
Oricum, nu-mi plăcea individul.
Nu era zdravăn la cap.
William. Sunt iscoadele noastre.
Armata engleză înaintează spre Stirling.
- Nobilii li s-au alăturat? - Robert Bruce şi ceilalţi nu vor lupta.
Dar vestea s-a răspândit şi scoţienii din podişuri vin să ni se alăture.
Vin în cete de sute şi mii de oameni!
Sunteţi gata de război?
- Ce veşti aduci? - Sunt pe puţin de trei ori mai mulţi.
- Câţi cai au? - 300, poate mai mulţi.
- Trebuie să încercăm să negociem. - Cine era comandantul?
Avea o tresă roşie pe blazon?
- Da. - E Cheltham, atunci.
Chiar şi aşa, putem negocia.
Ce zic?
Nu aud nimic, dar nu e de bine.
Nobilii vor negocia. Sau cad la învoială şi mergem acasă,
sau nu cad şi atacăm.
Au 300 de cai. Nu avem nicio şansă.
Ce puhoi!
N-am venit aici să lupt, ca să obţină ei alte pământuri,
iar eu să muncesc pentru ei.
Nici eu.
Băieţi, eu nu-mi dau viaţa pentru nenorociţii ăştia!
Haide acasă!
Opriţi-vă!
Nu plecaţi! Aşteptaţi să negociem!
- William Wallace! - Nu e el. E prea scund.
Atotputernicul spune că e o luptă de mare ţinută.
Au venit oameni numai unul şi unul.
Nu dai onorul?
Aţi venit pe câmpul de luptă, vă mulţumesc.
E oastea noastră. Ca să ni te alături, vei jura credinţă.
Jur credinţă Scoţiei.
Dacă e oastea voastră,
de ce pleacă?
N-am venit să luptăm pentru ei!
Plecăm acasă! Englezii sunt prea mulţi!
Fii ai Scoţiei, sunt William Wallace!
- Wallace are 2 m! - Am auzit.
Omoară oameni cu sutele! Dacă era aici,
i-ar fi nimicit pe englezi cu focul din priviri
şi cu trăsnetele pe care le aruncă din fund!
Sunt William Wallace!
Văd oastea compatrioţilor mei
venită să înfrunte tirania!
Aţi venit să luptaţi ca nişte oameni liberi!
Sunteţi liberi!
Ce veţi face fără libertate?
Luptaţi?
Împotriva lor?! Nu! Vom fugi! Şi vom trăi.
Luptaţi, şi unii vor muri.
Fugiţi şi veţi trăi,
cel puţin pentru o vreme.
Iar când o să muriţi în patul vostru, peste mulţi ani,
n-o să doriţi să puteţi da toate zilele ce se vor fi scurs până atunci
pentru şansa
să vă întoarceţi aici şi să le spuneţi duşmanilor noştri că viaţa ne-o pot lua,
dar nu ne pot lua libertatea?!
Par optimişti. Poate că vor să lupte.
Confruntarea are deznodământul dinainte stabilit, sire.
Totuşi, să le dăm de ştire despre condiţiile regelui.
N-o să le accepte niciodată.
Sire...
Bine. Spune-le condiţiile.
- Vin. Să le ieşim în întâmpinare? - Lăsaţi-mă pe mine să vorbesc. De acord?
Minunat discurs.
Acum ce facem?
Poartă-te firesc.
- Unde te duci? - Să mă asigur că luptăm.
Nu ne-am îmbrăcat frumos degeaba.
Mornay, Lochlan, Craig...
Iată care sunt condiţiile regelui.
Spuneţi oştirii să plece de pe câmpul de bătaie
şi fiecare dintre voi va primi domenii în Yorkshire,
inclusiv un titlu cu drept de moştenire...
- Pentru care îi veţi plăti... - Am şi eu o ofertă pentru voi.
Cheltham, e William Wallace.
Îi veţi plăti regelui un tribut anual.
- Am o ofertă pentru voi, am spus. - Nu respecţi un sol de pace?
Venit din partea regelui lui? Categoric.
Iată care sunt condiţiile Scoţiei.
Coborâţi steagurile şi porniţi înapoi spre Anglia.
Opriţi la fiecare casă să cereţi iertare
pentru 100 de ani de tâlhării, siluiri şi crime.
Faceţi asta, şi oamenii voştri vor trăi.
Nu faceţi ce v-am spus, şi veţi muri cu toţii astăzi.
Vă depăşim ca număr. Nu aveţi cavalerie grea.
În două secole, nicio armată...
N-am terminat!
Înainte să vă lăsăm să plecaţi,
comandantul vostru trebuie să vină în faţa oştirii noastre,
să-şi pună capul între picioare şi să se pupe-n fund.
Nu tocmai cordialităţile cu care era obişnuit.
Fiţi pregătiţi şi faceţi cum vă spun.
La semnalul meu, ocoliţi poziţia noastră şi flancaţi-i.
- Nu trebuie să ne dezbinăm forţele! - Asiguraţi-vă că englezii văd ce faceţi.
O să creadă că fugim.
Nimiciţi-le arcaşii. Ne întâlnim la mijloc.
Bine.
Bastard nenorocit! Vreau inima lui Wallace pe tavă!
Arcaşi!
Arcaşi, înainte!
Domnul mi-a zis că poate să mă scape de aici, dar tu ai dat de dracu'!
Fiţi gata! Trageţi!
Plecaţi!
Vedeţi? Toţi scoţienii călare fug!
Cavaleria noastră o să-i secere ca pe nişte spice. Trimiteţi caii.
Atac în forţă!
Fiţi gata!
Staţi!
Acum!
Trimite pedestraşii! Tu să-i conduci!
Retragerea!
Nenorocitule!
Gata!
Te numesc Sir William Wallace.
Sir William, în numele Domnului,
te declarăm Gardian şi Înalt Protector al Scoţiei,
iar pe căpitanii tăi, îi numim ordonanţe regale.
Ridică-te şi primeşte recunoaşterea noastră.
Ştie cumva ce politică duce?
Nu, dar trecerea sa printre cei de rând poate schimba tot.
Clanul Balliol o să-l pupe şi în fund. La fel şi noi.
Sir William!
Întrucât tu şi căpitanii tăi vă trageţi dintr-o regiune
care i-a sprijinit mereu pe cei din clanul Balliol,
putem conta mai departe pe sprijinul tău când o să fie vorba despre urcarea la tron?
Blestemat fie clanul Balliol! Sunt toţi oamenii lui Edward!
Domnilor...
E momentul să alegem un rege.
Eşti gata să recunoşti succesiunea noastră legitimă?
- Voi refuzaţi să sprijiniţi regele. - Minciuni, scrise de tine!
- Cer recunoaşterea acestor documente! - Sunt documente mincinoase, ştii bine!
Sir William, unde pleci?
I-am înfrânt pe englezi,
dar se vor întoarce, fiindcă voi sunteţi dezbinaţi!
- Ce ai de gând să faci? - O să invadez Anglia.
O să-i înving pe englezi pe teren propriu.
Să invadezi Anglia?! Imposibil!
De ce e imposibil?
Sunteţi atât de preocupaţi să strângeţi firimiturile rămase de la masa lui Edward,
încât aţi pierdut dreptul dat de Dumnezeu la o soartă mai bună.
E o diferenţă între noi.
Voi credeţi că poporul scoţian există ca să vă asigure vouă titluri.
Eu cred că titlurile voastre există ca să le asigure oamenilor libertatea.
O să fac totul pentru libertatea lor.
Aşteaptă!
Respect vorbele tale, dar nu uita că aceşti oameni au domenii şi castele.
Riscul e mare pentru ei.
Un om de rând, rănit în luptă, riscă mai puţin?
Nu. Dar de la vlădică la opincă, naţia asta nu are conştiinţă naţională.
Nobilii se aliază cu Anglia.
Clanurile se luptă între ele.
Dacă îţi faci duşmani în ambele tabere, o să sfârşeşti mort.
- Toţi murim. Contează cum şi de ce. - Nu sunt laş! Şi eu vreau ce vrei tu,
- dar avem nevoie de nobili. - Avem nevoie de ei?!
Ce înseamnă să fii nobil?
Titlul îţi dă dreptul să revendici tronul Scoţiei.
Dar oamenii nu te urmează pentru că ai un titlu, îţi urmează curajul.
Poporul te cunoaşte. Nobili sau plebe, te respectă.
Dacă i-ai conduce spre libertate...
te-ar urma.
Şi eu te-aş urma.
La naiba! Sodomitul de vărul meu, prinţul, îmi spune că nu are trupe.
Toate oraşele din nordul Angliei cer ajutoare.
- A avansat. - Spre ce oraş?
Vine încoace, sire.
Aduceţi mâncarea şi proviziile. Dublaţi gărzile! Ferecaţi porţile!
Repede, aduceţi proviziile!
Vă putem scoate, dacă plecăm acum.
N-o să-i spun unchiului meu că am pierdut cea mai mare cetate din nord.
Haideţi!
Faceţi-i loc regelui!
Nu e vina ta.
- Înfruntă-l. - O să-l înfrunt. Şi nu numai atât.
Ce veşti ai din nord?
Nimic nou, Maiestate. Am trimis curierii după veşti.
Am aflat veştile în Franţa, unde luptam ca să-ţi extind viitorul regat.
Noutăţile sunt, fiul meu, că toată armata noastră din nord a fost distrusă,
iar tu nu ai făcut nimic.
Am recrutat oameni, sire. Sunt înrolaţi şi gata de plecare.
Mă scuzaţi, sire. A venit un mesaj urgent din York.
Intră.
Poţi să pleci.
Wallace a prădat York-ul.
A prădat York-ul.
Sire, nepotul dvs!
Ce bestie poate face aşa ceva?!
Dacă a putut captura York-ul,
poate invada sudul Angliei.
O să-l oprim!
Cine e acest om care îmi vorbeşte de parcă i-aş fi cerut sfatul?
- L-am numit pe Phillip sfetnicul meu. - E calificat?
Am studiat tehnicile de luptă şi tacticile militare, sire.
Serios?
Spune-mi...
Ce m-ai sfătui în situaţia de faţă?
O să-i ofer un armistiţiu...
şi o să-i cumpăr loialitatea.
Cine se va duce la el? Eu, nu.
Dacă aş ajunge sub tăişul sabiei ucigaşului acestuia,
capul meu ar sfârşi şi el într-un coş.
Nici nevolnicul meu de fiu.
Vederea lui i-ar încuraja pe duşmani să invadeze ţara.
Pe cine să trimit, atunci?
Pe cine să trimit?
Visez.
Da.
Trebuie să te trezeşti.
Nu vreau să mă trezesc.
Vreau să rămân cu tine.
Şi eu vreau să rămân cu tine.
Dar trebuie să te trezeşti.
Trezeşte-te, William.
Trezeşte-te.
Vine o solie! Flutură steagul păcii
şi au blazonul lui Picioare-Lungi.
Sunt prinţesa de Wales.
Am venit ca solie a regelui, la ordinul său personal.
Pentru ce?
Să-ţi prezint propunerile regelui.
Stai de vorbă cu o femeie?
Înţeleg că ai primit de curând titlul de cavaler.
N-am primit nimic.
Domnul îi face pe oameni ceea ce sunt.
Domnul te-a făcut prădător de cetăţi
şi călău al nepotului regelui, vărul soţului meu?
York a fost un punct strategic pentru toate invaziile în Scoţia.
Iar vărul acela a spânzurat oameni nevinovaţi, femei şi copii.
Picioare-Lungi a fost şi mai brutal, când a ocupat oraşele scoţiene.
E un ucigaş sălbatic şi sângeros.
Şi vă spune minciuni.
Eu nu mint niciodată.
Dar sunt sălbatic.
Sau în franceză, dacă preferaţi.
Întreabă-l pe regele tău.
O să vezi dacă poţi citi adevărul în ochii lui.
Hamilton, lasă-ne singuri.
- Dar, doamnă... - Lasă-ne singuri.
Să vorbim deschis.
Vrei să invadezi Anglia, dar nu poţi duce la bun sfârşit
cucerirea cu proviziile şi adăposturile pe care le ai.
Regele vrea pace.
- Picioare-Lungi vrea pace? - Mi-a spus mie, îţi jur.
Îţi propun să te retragi.
El îţi oferă în schimb un titlu nobiliar, domenii şi un cufăr cu aur,
pe care ţi-l pot da chiar acum.
Un rang nobiliar şi titluri. Aur... Ca să devin un alt Iuda.
- Pacea se face astfel. - Sclavia se face astfel.
Ultima dată când Edward a vorbit de pace, eram copil.
Mulţi nobili scoţieni care nu voiau să fie sclavi
s-au lăsat amăgiţi, arborând steagul păcii, într-un hambar...
unde i-a spânzurat.
Eram foarte tânăr, dar îmi amintesc bine ce înţelege Edward prin pace.
Înţeleg că ai suferit.
Ştiu despre iubita ta.
Era soţia mea.
Ne-am căsătorit în secret, ca să n-o împart cu un senior englez.
Au omorât-o ca să ajungă la mine.
N-am vorbit niciodată despre asta.
Nu ştiu de ce îţi spun ţie toate astea.
Poate pentru că văd în tine tăria ei.
Într-o bună zi, vei fi regină.
Trebuie să deschizi ochii.
Spune-i regelui tău că William Wallace nu se lasă supus,
şi niciun alt scoţian atâta vreme cât trăiesc eu.
Soţia fiului meu s-a întors nevătămată de la păgân.
- A acceptat mita? - Nu.
Atunci, de ce a rămas pe poziţii? Iscoadele mele mi-au dat de ştire că nu a înaintat.
Vă aşteaptă la York.
A spus că nu mai atacă nicio cetate, dacă aveţi curajul să-l înfruntaţi.
Aşa a spus?
Arcaşii galezi, o să se strecoare neobservaţi,
dacă ajung pe aici în flancul lui.
Corpul principal al oştirii noastre din Franţa
o să debarce aici, la nord de Edinburgh.
Recruţii din Irlanda o să se apropie dinspre sud-vest...
spre acest punct.
Arcaşii galezi, trupele din Franţa, recruţii irlandezi.
Ar dura săptămâni să se adune.
Le-am trimis ordinul înainte de plecarea soţiei tale.
Micul nostru şiretlic a reuşit. Mulţumesc.
În vreme ce acest parvenit mă aşteaptă în York,
trupele mele vor ajunge în Edinburgh, blocându-i retragerea.
Ai vorbit cu acest...
Wallace între patru ochi?
Spune-mi...
Ce fel de om este?
Un barbar fără minte.
Nu e un rege ca dvs, sire.
Poţi să te întorci la brodat.
Sunt umila voastră slugă, sire.
Ai adus înapoi banii?
Nu. I-am dăruit, ca să uşurez suferinţa copiilor prinşi în acest război.
Asta se întâmplă când trimiţi o femeie.
Mă iertaţi, sire,
dar m-am gândit că generozitatea o să dovedească măreţia voastră.
Măreţia mea va fi mai bine dovedită
când Wallace se va întoarce în Scoţia şi îşi va găsi ţara în ruină.
Se apropie călăreţi.
Doamna de companie a prinţesei.
Se pare că ai făcut impresie.
N-ai stat în cort atâta vreme.
E adevărat! Se apropie corăbii engleze dinspre sud.
Nu ştiu nimic de galezi, dar irlandezii au debarcat.
- A trebuit să văd cu ochii mei ca să cred. - De ce luptă irlandezii pentru englezi?
Nu vă faceţi griji în privinţa lor. Nu v-am spus?!
E insula mea.
Hamish, pleacă la Edinburgh şi cere adunarea consiliului.
- Insula ta? - Insula mea!
- Va trebui să negociem. - Vă rog, domnilor!
Craig, are dreptate!
Singura noastră opţiune e să negociem
sau Edinburgh e şters de pe faţa pământului.
Ostaşii mei mărşăluiesc de multe zile.
Mai avem încă pregătiri de făcut, aşa că o să vorbesc deschis.
Avem nevoie de toţi ostaşii pe care ni-i puteţi da.
Escortele voastre, chiar voi înşivă.
Avem nevoie de ei acum.
Cu atâta oaste împotriva noastră, e cazul să discutăm alte opţiuni.
Alte opţiuni?
Nu vreţi măcar să vă conduceţi oamenii pe câmpul de bătaie
şi să încheiaţi un târg echitabil cu Picioare-Lungi, înainte să fugiţi?
- Sir William... - Nu-i putem învinge!
Putem! Şi o vom face!
Am învins la Stirling, şi cu toate astea ezitaţi.
Am învins la York, fără sprijinul vostru.
Dacă nu veţi fi alături de noi acum, sunteţi nişte laşi.
Dacă voi vă numiţi scoţieni, mi-e ruşine să fiu din acelaşi neam cu voi.
Sir William, hai să discutăm între patru ochi.
Te rog.
Ai realizat atât de mult.
Să ne împotrivim acum ar însemna să ne lăsăm mânaţi de furie, nu de curaj.
E mult mai mult decât furie.
Ajută-mă.
În numele Mântuitorului, ajutaţi-vă pe voi înşivă.
Acum e şansa noastră.
Dacă suntem uniţi, putem învinge.
Dacă biruim, vom avea ceva ce niciunul dintre noi n-a mai avut.
O ţară a noastră.
Tu eşti conducătorul de drept. Ai putere, văd asta.
Uneşte-ne!
Uneşte clanurile!
Nu poate fi asta soluţia.
Ai spus chiar tu: nobilii n-o să-l sprijine pe Wallace.
La ce bun să luăm partea celor care vor fi măcelăriţi?
I-am dat cuvântul meu.
Ştiu că e greu. E greu să fii conducător.
Fiul meu...
Priveşte-mă.
Eu nu pot fi rege.
Tu şi numai tu poţi conduce Scoţia.
Trebuie să faci ce îţi spun.
Nu pentru mine, nici pentru tine,
ci pentru ţara ta.
La o parte. Faceţi loc.
La o parte, băieţi.
- William, Bruce nu vine. - O să vină.
Mornay şi Lochlan au venit.
O să vină şi Bruce.
O adunare încântătoare.
Nu eşti de acord?
- Arcaşii sunt pregătiţi. - Nu pornim cu arcaşii.
Iscoadele mi-au spus că arcaşii lor sunt departe.
Săgeţile costă bani. Trimiteţi irlandezii. Morţii nu costă nimic.
Pregătiţi pedestrimea şi cavaleria.
Pedestraşi!
Cavalerie!
Avansaţi!
Mă bucur să vă văd în dimineaţa asta!
Irlandezii...
Mă bucur să vă avem cu noi. Priviţi.
Mornay? Lochlam?
Lui Mornay i-am dublat terenurile din Scoţia
şi i-am oferit domenii în Anglia.
Lochlan l-a trădat pentru mult mai puţin.
Arcaşii.
Sire, n-ar însemna să tragem în oamenii noştri?
Ba da.
Dar o să tragem şi într-ai lor. Noi avem trupe de rezervă.
Atacaţi!
Arcaşi!
Trimite întăriri!
Trimiteţi restul oştirii!
Să mi-l aduceţi pe Wallace.
Viu, dacă se poate. Mort e la fel de bine.
Răspândiţi vestea victoriei noastre. Ne retragem?
Apără-ţi regele!
Ridică-te!
- Ia-l de aici! - Iisuse!
Pleacă!
Sunt pe moarte.
Dă-mi pace.
Nu.
O să trăieşti.
Am trăit destul cât să trăiesc liber
şi să fiu mândru că ai devenit un bărbat adevărat.
Sunt un om fericit.
Eu sunt cel care putrezeşte.
Tu însă ai o figură mai descompusă decât a mea.
Fiule...
Avem nevoie de alianţa cu Anglia ca să putem guverna aici.
Ai obţinut asta.
Ţi-ai salvat familia, ţi-ai mărit domeniile.
În timp, o să deţii toată puterea în Scoţia.
Pământuri.
Titluri. Oameni.
Putere. Nimic.
- Nimic? - Nu am nimic.
Oamenii luptă pentru mine, fiindcă altfel îi alung de pe domenii
şi le înfometez femeile şi copiii.
Oamenii aceia care au înroşit pământul cu sângele lor, la Falkirk,
au luptat pentru William Wallace, iar el luptă
pentru ceva ce eu n-am avut niciodată.
I-am luat totul, când l-am trădat.
Am văzut asta în ochii lui, pe câmpul de bătaie.
Şi mi-a frânt inima!
Toţi oamenii trădează. Toţi îşi pierd curajul.
Eu nu vreau să-mi pierd curajul!
Vreau să cred, ca el!
N-o să mai fiu niciodată în cealaltă tabără!
Lord Craig, e adevărat ce se spune de Mornay?
Wallace l-a omorât în dormitorul lui. E mai periculos acum decât oricând.
Nu se ştie cine va fi următorul.
Poate o să fii chiar tu.
Poate o să fiu eu.
Nu are importanţă.
- Eu vorbesc serios, Robert. - Şi eu!
Căutaţi peste tot!
Lochlan.
William Wallace a omorât 50 de bărbaţi.
Ca pe nimic.
O sută de oameni. Cu sabia. I-a despicat cum...
a despicat Moise Marea Roşie.
Faima lui creşte. O să fie mai rău ca înainte.
Recrutează voluntari în toate cetăţile Scoţiei.
Când o să-şi refacă forţele...
Sunt o turmă de oi, nimic mai mult.
Uşor de împrăştiat, dacă lovim păstorul.
Foarte bine.
Adună-i pe cei mai buni asasini ai tăi şi aranjează o întâlnire.
Se ştie că Wallace simte când i se întinde o cursă.
Dacă ceea ce mi-a spus lord Hamilton e corect,
o place pe viitoarea noastră regină şi are încredere în ea.
O vom trimite într-o solie de pace.
Prinţesa poate să cadă prizonieră. Îi punem viaţa în pericol.
Fiul meu ar fi nespus de îndurerat.
Dacă ea va fi omorâtă,
vom avea în regele Franţei un aliat de nădejde împotriva scoţilor.
Vezi tu,
ca rege, trebuie să găseşti partea bună a fiecărei situaţii.
E William Wallace, sunt sigur.
A lăsat sabia. Fiţi pregătiţi.
Doamnă...
Am primit mesajul tău.
E a doua oară când mă avertizezi de pericol.
De ce?
Un nou transport cu provizii va sosi luna viitoare.
Alimentele şi armele...
Opreşte-te.
De ce mă ajuţi?
De ce?
Pentru felul în care mă priveşti acum.
Când am crezut că e pierdută orice speranţă,
au venit nobilii noştri salvatori.
Jos glugile!
Sir William, am venit să te chemăm la o întrunire.
La ce bun?
I-aţi jurat toţi credinţă regelui.
Un jurământ dat unui mincinos nu e valabil.
Suntem gata să-ţi jurăm loialitate ţie.
Sfatul să jure public, atunci.
Nu putem. Unii nu cred că mai eşti în viaţă.
Alţii se tem de răzbunarea ta. Vino la Edinburgh.
Peste două zile.
Convinge-i că i-ai iertat şi ne vom uni sub conducerea ta.
- Scoţia va fi unită. - Unită?
- Vrei să spui "tu şi eu"? - Nu.
Asta vreau să spun.
E chezăşia lui Robert Bruce.
Ştii că e o capcană. Spune-i şi tu.
Dacă Bruce voia să-l omoare, ar fi făcut-o la Falkirk.
Eu ştiu. Am fost acolo.
Lasă-l pe Bruce. Şi ceilalţi?
Nişte intriganţi care nu sunt de acord nici asupra culorii fecale!
- E o capcană! Eşti orb? - Uitaţi-vă la noi.
Trebuie să încercăm. Singuri nu vom reuşi.
Unirea cu nobilii e singura speranţă. Ştii ce se va întâmpla, dacă ratăm şansa?
Ce?
Nimic.
- Nu vreau să devin martir. - Nici eu.
Vreau să trăiesc. Vreau o casă şi copii.
- Şi pace. - Chiar vrei?
I-am cerut lui Dumnezeu toate astea. Totul e în van, dacă nu eşti liber.
- E doar un vis, William. - Un vis?
Noi ce am făcut atâta vreme?!
- Am trăit visul acesta. - Visul tău nu e libertatea.
E Murron! Faci asta ca să fii erou. Îţi închipui că ea te vede.
Nu îmi închipui, ştiu că mă vede.
Iar tatăl tău te vede pe tine.
Dumnezeule!
Să vin cu tine?
Nu. Merg singur.
Ne vedem după aceea.
Degrabă şi nu mai târziu, sper.
- Nu o să vină. - O să vină.
Sunt sigur.
Sire, vine.
Nu!
Nu te amesteca, Robert!
Plecaţi!
Nu-i faceţi niciun rău lui Bruce! Aşa ne-am înţeles!
Tată!
Lepros nenorocit!
De ce?
Picioare-Lungi îl voia pe Wallace.
La fel şi nobilii noştri.
Acesta a fost preţul coroanei tale.
Mori!
Vreau să mori!
Curând o să mor.
- Şi tu o să fii rege. - Nu vreau nimic de la tine.
Nu eşti om!
Nu eşti tatăl meu!
Eşti fiul meu şi ai ştiut mereu ce gândesc.
- M-ai amăgit. - Te-ai lăsat amăgit.
În inima ta, ai ştiut ce trebuia să se întâmple aici.
Măcar acum ştii ce înseamnă să urăşti.
Eşti pregătit să fii rege.
Ura mea va muri o dată cu tine.
William Wallace, eşti acuzat de înaltă trădare.
- Împotriva cui? - Împotriva regelui tău.
Ai ceva de spus?
În viaţa mea...
nu i-am jurat credinţă regelui.
Nu are importanţă. E regele tău.
Mărturiseşte, şi vei avea parte de o moarte uşoară.
Neagă, şi vei fi purificat de păcat prin tortură.
Mărturiseşti?
Mâine vei fi purificat.
- Să văd prizonierul. - Regele a poruncit...
Regele va muri. Fiul lui e nevolnic. Cine crezi că va conduce regatul?
Deschide uşa.
Maiestate.
Ridică-te în picioare, stârpitură!
Opreşte-te! Pleacă.
Pleacă, am spus!
Doamna mea.
Domnule...
Am venit să te implor...
să mărturiseşti tot şi să-i juri credinţă regelui.
Poate îţi va arăta îndurare.
O să arate îndurare şi ţării mele?
Îndurarea înseamnă o moarte uşoară. Poate chiar să rămâi întemniţat.
În timp, cine ştie ce se poate întâmpla...
Orice, doar să rămâi în viaţă...
Dacă îi jur credinţă,
tot ce am fost moare în acea clipă.
Dacă mori, o să fie cumplit!
Toţi oamenii mor.
Nu toţi oamenii trăiesc cu adevărat.
Bea asta.
O să-ţi aline durerea.
Nu. O să-mi amorţească mintea.
Am nevoie de minte limpede.
Dacă nu simt nimic sau dacă plâng ar însemna că regele m-a doborât.
Nu pot suporta gândul că vei fi torturat.
Bea!
Bine.
Am venit să vă cer îndurare pentru viaţa lui Wallace.
Eşti topită după el, nu-i aşa?
Îl respect.
A fost măcar un duşman pe măsură.
Arată-i îndurare, rege, şi vei câştiga respectul oamenilor.
Chiar şi acum eşti incapabil să arăţi milă.
Iar tu...
Pentru tine, cuvântul acesta e la fel de străin ca iubirea.
Înainte să-şi piardă graiul,
mi-a spus că îl linişteşte gândul că va apuca să-l vadă pe Wallace mort.
Înţelegi?
În moarte vom sfârşi cu toţii.
Dar înainte să-ţi afli sfârşitul,
vreau să ştii un lucru.
Sângele tău moare o dată cu tine.
Port în pântec un copil care nu e din neamul tău.
Fiul tău nu va sta mult pe tron, îţi jur.
Mă tem.
Dă-mi puterea să mor cu fruntea sus!
Vine!
Iată preţul aspru al trădării...
Cazi în genunchi,
declară-te supus loial al regelui, cerşeşte îndurare...
Şi o vei avea.
Frânghia!
Ridicaţi-l!
Întindeţi-l!
Aşa, întindeţi-l!
E o plăcere, nu-i aşa?
Ridică-te în genunchi.
Sărută blazonul regal de pe mantia mea şi nu vei mai simţi nimic.
Legaţi-l de cal!
Ajunge?
Totul se poate sfârşi acum.
Pace.
Fericire.
Spune.
Strigă...
"Îndurare!"
Îndurare!
Strigă.
Spune: "Îndurare."
- Îndurare, William. Îndurare. - Iisuse, spune odată, omule.
Prizonierul vrea să rostească un cuvânt.
Libertate!
După decapitare,
trupul lui Wallace a fost sfâşiat.
Capul a fost pus pe Podul Londrei.
Mâinile şi picioarele au fost trimise
în cele patru colţuri ale regatului, drept pildă.
Nu au avut însă efectul plănuit de Picioare-Lungi.
Iar eu, Robert Bruce,
am mers să mă închin oastei regelui englez
şi să primesc confirmarea încoronării mele.
Sper că te-ai spălat la fund de dimineaţă.
O să fie pupat de un rege.
Haide! Să terminăm odată.
Opreşte-te!
V-aţi vărsat sângele pentru Wallace!
Acum vărsaţi-l şi pentru mine!
Wallace!
În anul Domnului 1314,
patrioţii Scoţiei, înfometaţi şi depăşiţi numeric,
au atacat pe câmpul de la Bannockburn.
Au luptat ca războinicii-trubaduri,
au luptat ca nişte scoţi
şi şi-au câştigat libertatea.
SupRip by Driv3r www.titrări.ro