- Vrei pâine prăjită? - Da.
Ellie, unde ţi-e castronul pentru cereale?
- Nu mi-e foame. - Trebuie să mănânci.
- Nu mi-e foame, mamă. - Trebuie să mănânci ceva.
- Încă o gură. - Vrei jeleu?
Da, te rog.
Ai grijă, Brenda. Nu-mi murdări hainele.
Billy Baker e în clasa mea anul ăsta.
- A picat şi el? - Taci din gură!
- Hei! - Ce gură mare mai ai.
- Eşti emoţionată? - Da.
- Nu e drăguţă sora ta? - Puţi.
Foarte frumos.
Pute. Parcă trebuia să facă duş înainte să mănânce cu noi.
Nu te mai lua de fratele tău şi mănâncă.
May Belle?
- Scumpo, uite-ţi sucul. - Mersi.
Gata, cine mi-a ascuns bascheţii?
Jess, de-abia îi mai puteai numi bascheţi. I-am aruncat.
Ce? Mamă!
Îmi pare rău, dar nu-mi trimit copiii la şcoală arătând ca nişte vagabonzi.
Ţi-am dat o pereche foarte bună de-a Brendei.
Ăştia-s pentru fete.
E cureaua de ventilator de data asta, dar am una de rezervă.
- Pa-pa. - Ellie? Scumpo, poftim.
- Ce s-a întâmplat? - Este o cursă importantă azi.
- Şi? - Bascheţii mei.
- I-am dat nişte bascheţi foarte buni. - Ăştia-s pentru fete.
- Nu pot concura cu ăştia. - Nici în cei vechi nu puteai concura.
Are nevoie de bascheţi noi, Mary.
- Bagă-l în ochii lui Billy. - Nu avem bani de alte cheltuieli.
- Pot să plec? - Poţi.
Sunt la fel. Ţi-ai făcut treburile?
Eram pe cale.
Încerc să nu fac opriri mai lungi de zece secunde, asule.
Dă-mi-l.
- Dă-mi... - Hei, ăla e prânzul meu!
L-am găsit!
Glumeşti.
Gata, ajunge.
Consideră că e un program cu mese gratuite, fermierule!
Gata, calmaţi-vă.
Asta a fost tare, Janice.
Cum îi spui învăţătoarei tale? Vreau să-i spun Alexandrei.
- "Gură Mare", acum dispari. - Alexandra!
- I se spune "Gură Mare" Myers. - Am spus să dispari!
Câteva reguli de bază pentru clasa asta.
Nu vorbiţi. Nu mestecaţi gumă. Fără dispozitive electronice. Luaţi aminte.
Dacă descărcaţi eseuri de pe Internet,
veţi fi descărcaţi la detenţie.
Hai să începem anul cu dreptul şi să ne facem cu toţii treaba.
- Mă aştept să vă luaţi notiţe. - Bip, bip, bip, bip, bip.
Bip-bip-bip-bip-bip. Ştii ce-i ăsta? Detectorul meu de fraieri.
Jesse Aarons!
Surorile tale deja m-au enervat. Nu-i nevoie să mă enervezi şi tu.
E valabil şi pentru tine.
M-a lovit.
- Eşti un om mort. - Scott Hoager şi Gary Fulcher,
faceţi linişte!
Acum să ne întoarcem la ceea ce discutam înainte să fim întrerupţi cu grosolănie.
Faini bascheţi, Aarons.
Porţi şi lenjeria intimă a surorii tale?
Te-a întrebat ceva, degeţel.
Bună dimineaţa, copii. Bine aţi revenit. Sper că aţi avut o vară frumoasă.
Doamnă Myers, ea e Leslie Burke, care se va alătura clasei.
- Leslie, bine ai venit Lark Creek. - Mersi.
Mulţumesc, domnule director Turner.
Leslie, o să stai la catedră în dimineaţa asta,
până găsim un loc unde să stai.
Vreau să încep anul cu puţină distracţie.
Vreau să scrieţi un eseu de o pagină despre hobby-ul vostru preferat.
Da?
Doamnă Myers, când spuneţi o pagină, vă referiţi la ambele feţe ale foii?
- E de ajuns o faţă, Madison. - O să scriu două.
- Da, fain. - În niciun caz!
- A fost nemaipomenit. - Îmi dai mie asta?
Ai putea să iei doi dolari pe tot. Eu îi iau pe cei mai mulţi, da?
- Scuză-mă. - Ai un dolar?
- Nu. - Atunci foloseşte-ţi pantalonii.
- Care-i problema ta? - Ai înţeles greşit.
- Tu ai o problemă. - Aşa-i, fato.
- Faine picioare. - Ai spus ceva?
Am spus,
ai auzit vreodată de povestea cu trolii de sub poduri
care percep taxe de la călătorii ghinionişti?
Troli? Despre ce vorbeşte?
Bună încercare, slăbănoago. Tot te costă un dolar.
Da!
- Hai s-o facem. Hai. - Da, îl avem pe Hoager.
Clasa următoare, alinierea. Haideţi.
Fulcher, Hoager, treceţi încoace.
Pregătiţi-vă. Hai să începem cursa.
- Bip, bip, bip. - Eşti un om mort.
În spatele liniei. Ştiţi cum se face. Înapoi, haideţi.
Hei, fato. E doar pentru băieţi.
Hei, cu tine vorbesc!
Ce s-a întâmplat? Ţi-e frică să nu iei bătaie de la o fată?
- Pe locuri. Fiţi gata. - Eşti un om mort.
Hai, Hoager! Treci acolo!
Hai! Hai, Jess, hai!
Haide!
Haide! Ştiu că poţi!
Haide, Jess!
Hai, Jess, hai!
Jess, Jess, ai câştigat?
Hei, Jess, nu?
- Idiotule! - Ce e?
- Ne vedem mâine. - Zece secunde.
Mulţumesc.
Mă urmăreşti?
Nu. Locuiesc acolo.
Suntem vecini? Ai surori mai mici?
Nu. Sunt doar eu.
Ai ceva păpuşi Barbie?
Da. Cred că am câteva. Tu ai?
- Da, am una... şi jumătate. - Şi jumătate?
Una s-a tăiat în două când mă jucam Super Extreme Barbies.
N-am mai auzit de jocul ăsta.
Tragi apa la toaleta cu ele în apă,
le arunci de la etaj, chestii de genul ăsta.
- E foarte distractiv. - Pare distractiv.
- Ne mai vedem în zonă. - Da. Pe curând.
- Pe curând. - Salut.
Bună, tată.
- Mă duc la magazin. Vrei să vii? - Da. Sigur.
Pe curând.
Aşa o să te simţi mai bine.
- Cum de e vina mea? - Când te rog să ai grijă de aia mică,
- vorbesc serios, Brenda. - E rândul lui Ellie.
- Eu învăţ la algebră. - Pune mai multă frişcă acolo.
Voi fetelor trebuie să începeţi să mă ajutaţi mai mult.
Nu mai sunteţi mici.
May Belle! De câte ori ţi-am spus, nu-mi mai umbla printre lucruri.
- Nu eu am umblat. - Ba tu ai fost.
- Nu poţi dovedi! - Aveţi vreo problemă?
- Tati! - Bună, scumpo.
Se ia de tine?
- Mi-a umblat printre lucruri. - Care lucruri?
Cum a fost la întrecere?
E o fată nouă care s-a mutat alături.
I-a învins pe toţi băieţii. Chiar şi pe Jess.
Să duci gunoiul înainte de cină.
O picătură.
Şi asta e toată magia. Uite cum cresc florile lui May Belle.
O să crească vreodată?
Sera asta o să fie plină cu florile tale mov.
Florile lui May Belle.
Mereu am vrut-o pe cea care era mov.
Sunt atât de frumoase.
- Florile astea o să crească repede. - Şi eu.
- Mâine o să fie plin aici. - Da.
O să sune clopoţelul!
- Bună dimineaţa, tuturor! - Bună dimineaţa, domnişoară Edmunds!
Nu vă bucuraţi că s-a terminat vara?
- Nu! - Nu? Eu mă bucur.
Veniţi să vă luaţi instrumentele.
- Pot să cânt la stort? - Da.
Domnişoară Edmunds? Eu pot să cânt la castanete?
Da, poţi. Sunteţi pregătiţi pentru muzică?
Fă o poză. Durează mai mult.
E teribil de linişte.
- Nu! - Nu? Nu vă place cântecul ăsta?
- Nu! - Atunci faceţi gălăgie. Haideţi.
- Am văzut videoclipul ăsta ieri. - Cum zici tu.
Schimbă-l! Dă-mi-o!
Încetaţi. Mereu vă certaţi.
- Stai să am eu propria mea casă. - Vreau să mă uit la asta.
Nu putem continua aşa.
Am doar cât îmi trebuie ca să muncesc. Trebuie să...
Trebuie să găsim o cale să ne descurcăm.
E o problemă, dar o să încerc s-o rezolvăm.
Şi poate mai poţi să-ţi iei un schimb la magazin.
Eşti un om mort.
Chiar te pricepi la desenat.
Mai bine decât orice copil pe care l-am văzut vreodată.
Mersi.
Vreau să vă citesc această compunere din două motive.
Unu, adjectivele sunt folosite corect. Şi doi,
e clar că autoarea a fost atentă la ceea ce a văzut şi ceea ce a simţit,
lucru important pentru orice compunere.
Aparat Conţinut în Sine de Respirat Sub Apă de Leslie Burke.
Leslie, ce-ar fi să ni-l citeşti tu.
Îţi vine să crezi?
"Mă deplasez uşor spre înainte,
deasupra sălbaticei şi frumoasei lumi neexplorate de sub mine.
Plutesc în tăcere
şi o perturb cu sunetul respiraţiei mele.
Deasupra mea, doar o lumină pâlpâitoare,
locul de unde am venit
şi unde mă voi întoarce când voi termina aici.
Mă scufund.
Sunt un scafandru.
Mă scufund mai adânc dincolo de pietrele încreţite şi algele negre
către un abis albastru unde mă aşteaptă un grup de peşti argintii.
Pe măsură ce înot prin apă,
bule de aer se ridică din mine,
agitându-se ca nişte meduze pe măsură ce urcă.
Îmi verific aerul.
Nu am destul timp încât să văd totul,
dar asta face lucrurile atât de speciale."
Mulţumesc, Leslie. Diseară la ora 7:00 pe Canalul 4
este un documentar special despre exploratorul Bob Ballard.
Vreau să vă uitaţi cu toţii şi să scrieţi o pagină despre ce învăţaţi de acolo.
Leslie?
Şi dacă nu ne putem uita la emisiunea asta?
Spune-le părinţilor că este temă, sunt sigură că nu se vor împotrivi.
Dar... dacă nu avem televizor?
Tata spune că televizorul ucide neuronii.
Tatăl tău nu ştie nimic. Noi ne uităm la televizor în fiecare zi.
- Nu mai zic nimic. - Atunci, Leslie,
nu trebuie să scrii compunerea asta. Alege-ţi altceva despre care să scrii.
Da, cum să trăieşti într-o peşteră.
Ajunge, domnule Hoager.
Hei, Leslie, vino încoace.
Despre ce scrii în compunere? Despre liliecii din peşteri?
- Vine Janice! - Fata cea nouă stă pe locul lui Janice.
- Ce crede că face? - Jess! Copiii cei mari o s-o omoare!
Îţi doreşti să mori? Rândul ăsta e pentru cei dintr-a opta.
Aşa e, slăbănoago. Mişcă. Dă-te din calea mea, fermierule.
Chiar o cauţi cu lumânarea.
Mie mi se pare că face aşa orice ai face.
Aşa că mai bine ne distrăm pe seama ei.
S-o enervezi pe Janice mi se pare un mod ciudat de a te distra.
Care e ideea ta de distracţie?
- Nu ştiu. - Vrei să facem ceva?
- Nu ştiu. - Hai să facem ceva. Categoric.
- Ce? - Tu nu poţi.
- Ce să fac? - Ceea ce facem noi.
Hei, May Belle! Nu-mi mai folosesc păpuşile.
- Dacă vrei, ţi le dau ţie. - Mi le dai de tot?
- Sigur. - Mersi.
Eşti norocos că ai o soră.
Am patru, şi le-aş da pe toate la schimb pentru un câine bun.
Mi-ar plăcea să am un câine.
Acum hai să mergem înainte să se răzgândească.
Ne întrecem până la capătul drumului. Pe locuri, fii gata, start!
Haide, Jess!
Haide!
Cum rămâne cu rechinii?
Ai văzut vreodată rechini în timp ce făceai scufundări?
N-am făcut scufundări niciodată.
- Ai minţit în compunere? - Nu. Am inventat totul.
Nu e la fel cu a minţi.
Desenele pe care le faci, tu ai văzut chestiile alea?
Nu, dar...
Hei! Uite acolo!
- Fain! - Aia e acolo de-o veşnicie.
Eu n-aş crede că e sigură.
Haide. Încearc-o.
Bine.
Ai prins-o? Aşa.
Mersi.
- Ce faci? - Mă urc mai sus.
Bine.
A fost aşa de tare. Trebuie să încerci. Haide.
Bine.
Lasă-ţi capul pe spate, uită-te la nori.
Te simţi de parcă zbori.
Avem nevoie de un loc doar pentru noi,
unde nu sunt Janice Averys sau Scott Hoagers.
Da, dar când o să ne întoarcem la şcoală, o să ne aştepte.
Da, dar...
... un loc mai bun decât şcoala.
Dacă ar fi un regat magic despre care numai noi ştim?
Nu ştiu. Dacă ar fi?
Bine...
... dacă singura cale prin care am putea intra în el
ar fi să ne balansăm pe această frânghie vrăjită?
- Frânghie vrăjită? - Da.
Haide.
Leslie!
Leslie.
- Haide! - Aşteaptă.
N-ar trebui să fim aici. Nu e pământul nostru.
- Mai încet. O să te audă. - Despre ce vorbeşti?
Hei! Ce-i aia?
Jess, uite aici!
Păcat de ei. S-a apropiat atât de tare.
- Despre ce vorbeşti? - De regat.
- Ce-i asta? - Ce?
Sunetul acela. L-am mai auzit. Cineva e acolo.
Acela e sunetul prizonierilor zăngănind în lanţuri.
Care prizonieri?
Prizonierii Stăpânului Întunecat.
- Ar trebui să mergem. - Stai, Jess, uite.
Ce e?
Uită-te aici.
E nemaipomenit.
Asta e.
Războinici.
- Încearcă libelule. - Nu. Sunt războinici.
Din provinciile din vârful copacilor.
- Nu ştiu jocul ăsta. - Ce joc? E pe bune.
Astea sunt ruinele unei fortăreţe odinioară măreţe
ai cărei locuitori au fost întemniţaţi.
Jess, noi doi am fost trimişi ca să-i eliberăm.
Prizonieri ai Stăpânului Întunecat, ascultaţi-mă!
Am venit să vă eliberăm.
Ne auziţi?
Arătaţi-mi că ne auziţi!
Ai avut noroc. Vântul a bătut toată ziua.
Nu vă aud!
- Du-te direct acasă. Ne vedem în curând. - Bine. Pe curând!
Hei, nu crezi c-ar trebui s-o ajutăm?
Se descurcă ea.
Bip, bip, bip, bip.
Noi suntem patru.
Bine.
Nu uita să-ţi aduci geanta.
De ce-ar purta cineva aşa ceva?
Janice!
- Eşti în regulă? - Care-i problema?
Jess Aarons mi-a pus piedică.
Intenţionat.
Gata, Aarons. Ia-o pe jos.
- Dar n-a făcut nimic. - Du-te.
- Clar el a fost. - Ştiu.
- Tu ce-ai păţit? - Janice e o persoană foarte talentată.
Poate să arunce cu ketchup peste patru rânduri de scaune.
Doamne.
Pot să mă spăl la tine acasă? Dacă mă vede mama, o să facă scandal
la director şi la toată lumea, iar viaţa mea o să ia sfârşit.
De ce-ar face tata aşa ceva?
Bună.
Mamă, ea e Leslie.
- Bună, Leslie. - Bună ziua.
- Mă bucur să te cunosc. - Mulţumesc. Şi eu.
V-aţi adaptat aici, tu şi cu familia ta?
- Da, doamnă. - Frumos.
- Haide. Pe curând. - Nu prea târziu, da, scumpule?
- Ciudatu' şi ciudata. - Hei. Bucură-te că şi-a găsit o prietenă.
- Unde lucrează tatăl tău? - Acasă. La fel ca mama.
- Sunt scriitori. - Scriitori?
- Despre ce scriu? - Ficţiune.
Asta explică de ce eşti aşa.
- Ce vrei să zici? - Îţi place să inventezi chestii.
Iar părinţii tăi din asta trăiesc.
Ştii multe despre articolele de menaj?
Nu. De ce?
Păi, tatăl tău lucrează la un magazin de articole de menaj.
Bine.
Tot ce vreau să zic e că tu eşti cine eşti...
... nu părinţii tăi.
Dacă lucrează acasă, trebuie că stai mult cu ei.
Nu prea.
Ce-i aia?
- O grenadă. - Aici nu sunt grenade.
Haide!
- Veveriţe! - O parte veveriţă, o parte Scott Hoager.
- Squogre. - Squogre!
Soldaţii ticăloşi ai Stăpânului Întunecat.
- Ne atacă! - Avem nevoie de muniţie!
Nu e de bine.
- Îi vezi? Acolo sus! - Da.
- Îi vezi? Serios? - Da.
Les...
Leslie?
Leslie. Leslie!
Haide. Poţi vedea întreg regatul de sus de aici.
Nu e grozav? Putem face orice aici.
Uită-te la el.
E numai al nostru.
De la munţi la oceane.
- La ce mă uit mai exact? - O să vezi tu.
Doar închide-ţi ochii...
... dar fii cu mintea deschisă.
Cum numim acest loc?
Terabithia.
Toată lumea pe vârfuri. Bun, gata?
La mulţi ani!
Mulţi ani trăiască
La mulţi ani, dragă Jess
La mulţi ani
Pune-ţi o dorinţă.
Ce ţi-ai dorit?
- E un gunoi ieftin. - Ba nu e.
- Îmi place. - Cum? Nu funcţionează.
Cred că nu ne-am dat seama cum funcţionează încă, tată.
Ştii ce? Păstrează cutia. O să vedem dacă o putem duce înapoi.
Tati, e ceva în seră.
De asta mai aveam nevoie, un animal care să roadă tot pe aici.
Ce-o să faci dacă o să-l prinzi?
Legumele astea sunt mijlocul nostru de trai.
Nu-mi pot permite să le împart cu animalele care intră aici.
- Deci o să-l omori? - Sunt nevoit.
Acum n-o să mai poată intra aici, nu, tată?
Sper că nu. Dar dacă intră, lasă-mă pe mine să mă ocup de el.
Mai pot să te ajut cu ceva?
Nu, ce-ar fi să te duci să-ţi faci temele, fac eu curat pe aici.
Sub scaun.
Am auzit că a fost ziua ta ieri.
Îţi place?
Cred că te-a costat o avere.
Ce contează cât a costat?
Nu ştiu.
Pot să-l duc înapoi să iau unul mai ieftin, dacă vrei.
Mersi... mult.
Jess şi cu Leslie stăteau pe o cracă...
Uite. Squogre-ul şi vulturul.
Hei, vine.
Şi un tip care înfruntă un squogre se teme de un Hoager?
Domnişoară Edmunds?
- Uite că vorbeşte. - Pot să vă ajut cu alea?
Sigur că da. Şi tocmai mi-ai luminat ziua.
- Grozav. - O iau eu pe aceea.
Mulţumesc.
Bună, băieţi.
Cum de te pricepi aşa de bine?
- La ce să mă pricep? - La construit chestii.
Te pricepi pentru o fată.
La fel cum sunt rapidă... pentru o fată.
Ştii la ce mă refer.
Şi tu te pricepi destul de bine la artă... pentru un băiat.
Bine, bine, pace.
Părinţii tăi nu observă că lipsesc astea?
Acum scriu o carte.
Ce-a fost asta?
Arătaţi-vă!
E un trol gigant!
Nu, e un copac gigantic care aproape ne-a omorât!
Şi crezi că acel copac a căzut singur?
Haide.
Când Stăpânul Întunecat a văzut că squogre-ii nu ne-au speriat,
- a trimis un trol gigant. - Cât de mare?
Aşa de mari îi sunt tălpile.
- Chiar crezi? - Ce altceva ar putea fi?
Ce ne facem?
Dacă am avea un vânător de troli, am putea să-i luăm urma.
Hei, uite acolo! Haide!
Cred că s-a dus încolo!
Noi conducem Terabithia şi nimic nu ne distruge!
Ne întrecem până la frânghie.
Îmi place la nebunie locul ăsta!
Haide, pleacă de aici. Şi să nu te mai întorci.
Ce crezi că faci?
- M-am ocupat eu de el pentru tine. - Serios? Cum ai făcut-o?
L-am dus în pădure. Nu se mai întoarce, îţi promit.
Ţi-a spus el că n-o să mai intre în seră?
Nu, a plecat şi nu se mai întoarce...
Jess, trebuie să înţelegi ceva, da?
Ăsta nu e unul din desenele tale.
E doar un dăunător care ne mănâncă mâncarea,
banii câştigaţi şi timpul pe care nu-l avem.
- Bine. - Revino cu picioarele pe pământ
şi fă cum îţi zic.
Bine.
Noapte bună, scumpo.
Vise plăcute.
Stinge lumina, Jess.
Noapte bună, tată.
O să-l răpunem pe trolul gigant azi după ore?
Eşti cu capul în nori, Leslie.
Nu există niciun trol gigant, da?
Ai face bine să nu-i laşi pe terabithieni să te audă.
Au crezut că eşti regele lor.
Alexandra, tata mi-a dat Twinkie-uri!
Niciuna nu e strivită, pentru că nu le-am pus lângă băutură.
Eu n-aş vorbi aşa tare de Twinkie-uri.
Eşti gelos că eu am primit iar tu nu.
Cum zici tu. Să nu vii la mine plângând când o să le pierzi.
O să le mănânc, n-o să le pierd.
Jess! Jess!
Janice Avery mi-a furat Twinkie-urile!
- Ţi-am spus să taci. - E acolo, ce-o să faci?
Şi ne face să plătim ca să facem pipi!
Te costă un dolar, piticanie.
Dar nu am un dolar.
Nu e corect, nu-i aşa? Ar trebui să fie gratis.
Liber la pipi!
Liber la pipi! Liber la pipi! Liber la pipi!
Să mergem.
Îmi vreau Twinkie-urile, Janice Avery.
Care Twinkie-uri, Twinkie?
Ar trebui s-o baţi. Eşti fratele meu!
Ştii ce s-ar întâmpla dacă m-aş bate cu ea?
O să iei bătaie.
Nu, aş fi exmatriculat pentru că m-am bătut cu o fată.
Ce-o să demonstreze asta?
Mi-a furat Twinkie-urile.
Haide.
E în regulă, May Belle.
O să ne răzbunăm noi. Nu-i aşa, Jess?
Să nu-i laşi pe terabithieni să te audă.
Au crezut că eşti regele lor.
Jess! Jess!
Bună! Uită-te la tine!
Ăsta e propriul tău vânător de troli gigantici,
certificat şi de rasă pură.
- E pentru mine? - Da.
Tocmai a făcut un pipi gigantic pe bluza mea.
Jess, mulţumesc.
Te numesc Prinţul Terrien,
vânător de troli gigantici.
P.T. mai pe scurt.
Hei! Cred că simte un trol. Haide.
Avem companie!
Mortăciuni! Mortăciuni!
- Mortăciuni! Mortăciuni! - Vulturi păroşi!
Ce e aia?
E un trol gigantic.
Drăguţe picioare.
Aleargă!
Dumnezeule!
Cred că am scăpat.
Leslie...
- Care e punctul lui slab? - Are un punct slab?
Nu ştiu!
Doar îl mânii şi mai tare!
P.T.!
Asta e! Ăsta e punctul lui slab!
Se gâdilă!
- Scârbos! - Strivire de deget de trol.
Bun băiat, P.T. Bun băiat!
Bun câine.
Care crezi că e punctul sensibil al lui Janice?
Fată de clasa a opta...
... probabil că băieţii de clasa a opta.
De cine îi place?
Nu ştiu. Să vedem...
... cel mai meseriaş băiat din clasa a opta probabil că e...
... Willard Hughes.
- Asta e. - Ce e?
Scrie, "Dragă Janice..."
- Fă-o tu. - Nicidecum.
Caligrafia băieţilor e de rahat. Fără supărare.
Trebuie s-o faci tu.
Bine.
"Dragă Janice,"
"eşti cea mai uimitoare şi frumoasă persoană pe care am cunoscut-o vreodată."
- De unde ştiu care e banca ei? - Are sânge uscat şi oase îngălbenite.
"Nu ştiu dacă ştii asta despre mine, dar trebuie să-ţi spun,"
"eu cred că eşti meseriaşă".
"Tu eşti cea mai meseriaşă dintre toate celelalte fete din şcoala noastră."
Bine. Scrie asta...
"Hai să aflăm dacă ceea ce cred eu că avem este adevărat".
- Domnule Bailey... - Ce e?
- Vă căutam. - Pe mine? De ce?
Cred că cineva a vomitat în toaleta fetelor.
În regulă, mă duc să văd.
"Hai să ne întâlnim la autobuz după ore astăzi."
"Putem merge împreună acasă şi să vorbim despre noi."
Subliniază şi scrie cu majuscule "noi".
"Toată dragostea mea, Willard."
Ştii, dacă suntem prinşi, ne vor omorî amândoi.
- Am primit biletul tău. - Despre ce vorbeşti?
Asta a fost într-adevăr drăguţ.
- Ţin scaunele astea libere. - Pentru cine?
Willard Hughes o va conduce pe Janice acasă astăzi.
- Despre ce vorbeşti? - Willard şi Janice.
Sunt îndrăgostiţi completamente.
În visele tale. Păi, mai bine i-ai spune lui Willard asta.
Se pare că el va merge acasă cu propriul lui autobuz.
Uită-te la Janice!
Janice, ce s-a întâmplat?
Willard n-a ştiut că e îndrăgostit de tine?
Unde e iubitul tău, Janice?
- Ce s-a întâmplat adineauri? - El a plecat pur şi simplu.
- Da. - Vrei să mergi?
- Da. - Vreau să vin.
- Nu poţi. - E o ţară liberă!
Nu ne urmări sau îi spun Alexandrei că încă îţi mai sugi degetul...
... şi dormi cu domnul Blanky.
- Deci, ce spui? - Trebuie să-şi fi terminat cartea.
- De unde ştii? - Hei, Leslie.
- Avem nevoie de ajutorul tău. - Haide.
- Bună, mamă. - Bună, Leslie, haide.
În regulă, să mergem. Suntem într-o misiune.
El e prietenul meu, Jess. Ne poate ajuta?
Deci tu eşti infamul Jess. Bună, eu sunt Judy.
Leslie mi-a spus că eşti bun cu pensula.
Ia una şi dă-i drumul.
Haide! Sunt hotărâtă să terminăm peretele ăsta...
... pentru ca atunci când soarele la amurg îl va lumina, să putem privi cum ia foc.
Acum, aia e o mâna sigură, Jess. Aia e o mână de artist. Am dreptate?
Da.
Ştii, cel mai bun premiu pe care îl oferă viaţa...
... este şansa de a munci din greu la o treabă care merită făcută.
Teddy Roosevelt a spus asta, nu eu.
Ce ţi-am spus? A meritat?
Salutare.
Jess, apucă-te de teme, bine?
Mă ocup de magazin în week-end-uri, în curând...
... voi avea nevoie ca tu să te apuci de unele treburi casnice pe aici.
Ştii, cel mai bun premiu pe care viaţa îl poate oferi...
... e să munceşti din greu la o treabă care merită făcută.
Hei...
... ai făcut ore de pictură?
Nu, eu... Doar le-am inventat eu însumi.
Eşti cu adevărat talentat.
Jess, nu-i lăsa pe ceilalţi copii să-ţi stea în cale.
- Uite aici. - Mulţumesc.
Tocmai am fost la toaleta fetelor.
Cineva era într-o cabină, plângând în hohote...
... şi cred că e Janice Avery.
Nu poate fi farsa pe care am făcut-o, nu?
Nicidecum. Dar vino aici.
Liber la pipi!
Pleacă de aici!
Pleacă de aici, acum!
- Ar trebui să mergi să vorbeşti cu ea. - Glumeşti?
Nu plânge de-o simplă julitură la genunchi, e ceva serios.
E baia fetelor, nu pot intra colo.
- Nu vreau să intru acolo singură. - Ce s-a întâmplat?
Unei fete care înfruntă un trol gigantic îi este frică de o proastă de-a opta?
Îmi pare rău.
- Haide, spune-mi. - Nu, nu vreau să-ţi spun.
- De ce nu? - Îţi voi spune acolo.
El a venit la mine. Sunt destul de sigură că-i place de mine.
Nu se poate! Îmi place Tony!
Tatăl ei se înfurie rău pe ea.
Şi? Tata se înfurie pe mine... mai tot timpul.
El o loveşte.
Unii vecini i-au auzit ţipând atât de tare încât au chemat poliţia.
Şi s-a aflat. Şi toţi elevii de-a şaptea şi de-a opta ştiu despre asta.
Ceea ce explică multe.
Ce i-ai spus?
Păi, i-am spus despre faptul că nu am televizor...
... şi toţi râd de mine.
Ştiu cum e să creadă toţi că sunt ciudată.
Atunci ce a spus ea?
Mi-a cerut sfaturi.
Janice Avery ţi-a cerut sfaturi?
- Da. - Şi?
Păi, i-am spus să pretindă pur şi simplu...
... că nu are nicio idee despre ce vorbeşte toată lumea...
... şi în câteva săptămâni toată lumea va uita pur şi simplu despre asta.
Măi...
Apoi i-am dat o bucată de gumă.
- Ar trebui să mergem. - Da.
- Vrei să ne întoarcem mâine? - Nu pot. Am treburi casnice.
- Ce zici de poimâine? - Duminică trebuie să mergem la biserică.
- Pot veni şi eu? - Ţi-ar displăcea.
- Nu, cred că ar fi meseriaş. - Fetele nu pot purta pantaloni.
- Am rochii, Jess. - Tu într-o rochie? Asta da privelişte!
La revedere!
De asta avem nevoie. Clopote... în Terabithia.
Mă bucur cu adevărat că am venit.
Toată chestia asta cu Iisus, e într-adevăr interesantă.
Nu este interesant. Este înfricoşător!
Sunt găuri de piroane prin palmele tale.
Asta pentru că suntem toţi păcătoşi infami. Dumnezeu l-a pus pe Iisus să moară.
- Chiar crezi că e adevărat? - E în Biblie.
Trebuie s-o crezi şi ţie nu-ţi place.
Nu trebuie s-o cred şi cred că e minunată.
- Trebuie să crezi în Biblie, Leslie. - De ce?
Fiindcă dacă nu crezi în Biblie...
... Dumnezeu te va condamna în iad până mori.
May Belle. Unde ai auzit asta?
Am dreptate, nu, Jess?
Dumnezeu te condamnă în iad dacă nu crezi în Biblie.
- Aşa cred. - Ei bine, eu nu cred asta.
Serios, eu nu cred că Dumnezeu merge peste tot condamnând oamenii la iad.
E prea ocupat să conducă toate astea.
Bună, Jess. Dă-mi o mână de ajutor.
Da. Vin.
Adu-mi bormaşina din seră.
Nu te-ai descurcat să omori alea încă?
Nu e amuzant.
Uite.
Te-ai gândit vreodată să le pui la soare?
Jess.
- Unde-mi sunt cheile? - Ce?
Cheile mele. Nu mi le-ai dat înapoi niciodată.
- Gândeşte! - Am pus bormaşina aici jos.
La naiba, cheile de la magazin sunt acolo, registrul, totul.
Trebuie să înlocuiască încuietorile alea, 700 de dolari din salariul meu.
Trebuie să fie chiar aici.
- Dacă nu am cheile alea... - Le voi găsi, tată. Promit.
De ce nu-mi desenezi nişte bani să plătesc pentru asta? Ce zici de asta?
Fă-te util, desenează-mi nişte bani.
Ţi-am spus că le voi găsi.
Arăţi îngrozitor. Ce s-a întâmplat?
Am pierdut cheile de unde lucrează tata...
... şi acum trebuie să facă alte chei şi încuietori.
May Belle?
Vă rog, să nu se supere nimeni pe mine.
- Ce? - El...
- Ştiu unde sunt cheile tatălui tău. - Ştii?
Ştii clopotele de care am vorbit să le facem?
Ei bine, trebuia să fie o surpriză.
Toate metalele alea zăngănitoare şi fierul vechi.
Şi... May Belle a vrut să ajute.
Şi tu ai lăsat-o?
De ce mi-ai spus că le-ai găsit pe jos?
- Aşa era. - Pe jos în seră.
Ce naiba e cu tine? Tata vrea să mă omoare.
Aşteptam momentul potrivit.
Deci ştii unde sunt cheile?
Ne vedem mai târziu.
- Spune-i mamei că vin acasă imediat. - Îi vei spune tatei că am fost eu?
Nu-ţi face griji. E treaba mea să-i aduc cheile tatei înapoi. Ne vedem mai târziu.
Uită-te cât de sus a ajuns. Haide. Să mergem.
"Scoate capul din nori, băiete. Desenează-mi nişte bani."
- "Fă-te util, desenează-mi nişte bani." - Pentru ce continui?
"Ăsta nu e unul din desenele tale. E serios."
Oricum, ce e aşa minunat în a fi serios tot timpul? Răspunde-mi.
Dacă Stăpânul Întunecat ajunge la chei primul?
Nu mi-e frică de niciun Stăpân Întunecat şi alea sunt cheile tatălui meu.
Leslie, treci în spatele meu.
Jess, întoarce-te. Mai sunt.
Aici, ia asta.
Jess!
P.T., pe el!
Bun băiat, P.T.
Da!
Mortăciuni!
Fugi!
Haide! Mai repede!
Mortăciuni!
Ţi-am spus eu că sunt grenade.
Jess!
Te-am prins, Leslie!
Te-am prins!
Sus în faţă! Pregăteşte-te!
- Or să ne prindă. - Suntem cei mai rapizi din Terabithia.
Ne urmăreşte.
Unde sunt cheile?
Aici, deschide asta.
Unde sunt luptătorii terabithieni când ai nevoie de ei?
Nu ştiu.
Minunat. Acum suntem trei.
Acum suntem chit.
Atacaţi!
Mortăciuni!
Haide.
- Haide, P.T. - Mortăciuni!
Fii atent! Aproape ai ajuns.
Jess!
Bună.
- Pe curând! - Da, pe curând.
Jess! Te-am strigat de trei ori.
E iubita ta.
Nu e iubita mea.
- Bună. - Bună, Jess.
Stai. Cine e acolo?
E sâmbătă, dar sunt profesoara ta, domnişoara Edmunds.
Plănuisem să-mi duc nepoţii în oraş la muzeu...
... şi sora mea şi-a schimbat planurile în ultima clipă, aşa că m-am gândit la ceva.
- Mamă? - E copilul?
Nu, ea e bine. May Belle se ocupă de ea.
Profesoara vrea să merg într-o excursie astăzi.
E în regulă?
Domnişoară Edmunds? Da, pot merge.
- E totul în regulă? - Da.
- Da? - Da, doamnă.
Ai uitat ceva?
Nu. Sunt bine.
Iubitule, iubitule, stai aici.
- Îţi place? - Da.
Este Brueghel. E unul dintre preferaţii mei.
Mă întreb dacă a început în caiete ca tine. Ştiu că da Vinci a făcut-o.
E uimitor câte detalii a pus în el.
Ai mai fost într-un muzeu înainte, nu?
- Nu, e prima dată. - Serios?
- Da. - Păi, sunt onorată.
E o zi aşa frumoasă afară.
A plouat atât de mult că am început să cred că e ca în acel mit japonez...
... unde soarele intră în peşteră şi jură să nu mai iasă niciodată afară.
- Tu ştii despre toate. - Nici chiar aşa.
Dar încerc să am o minte deschisă...
... şi ai fi surprins ce reuşeşte să ajungă acolo.
Asta spune Leslie Burke. Ea mi-a spus să am o minte larg deschisă.
Leslie Burke are dreptate.
Cu o minte ca a ta deschisă larg, ai putea crea o lume complet nouă.
- Mulţumesc foarte mult. - Cu multă plăcere.
- Poate am mai putea face asta uneori. - Bineînţeles.
- Bună, băieţi. - Vezi? Ţi-am spus eu.
Doamne, Jess!
- Pentru Dumnezeu, unde ai fost? - Unde ai fost?
Mamă...
Te-am întrebat. Nu a fost ca şi cum...
- Au crezut că eşti mort. - Brenda, taci.
Mort?
Ce se petrece?
Prietena ta, Leslie, e moartă.
S-a înecat într-un pârâu de dimineaţă.
Se pare că a încercat să treacă peste pârâu cu o frânghie şi s-a rupt.
Ei cred că s-a lovit la cap.
Nu... Nu, nu e genul acela de frânghie.
Nu s-ar fi putut rupe. Nu... s-ar fi rupt.
Dar s-a rupt.
- Îmi pare rău, fiule. - Nu, minţi.
- Nici măcar nu e moartă. Minţi! - Jess!
Bună, iubire. Vrei ceva la micul dejun?
Eu... trebuie să-mi fac treburile casnice mai întâi.
Taică-tu face totul astăzi. Tu doar stai jos.
Jess, tatăl tău şi cu mine ne-am gândit...
... să mergem la familia Burke astăzi şi să le transmitem condoleanţe.
Doar noi trei.
Ce să le transmitem?
Prinţe Terrian.
Tu trebuie să fi Jess.
Sunt domnul Aarons. Ea e soţia mea, Mary. Regretăm pierderea voastră.
- Îmi pare aşa rău. - Bună, Jess.
Ea te-a iubit, să ştii.
Ştii, Leslie...
... niciodată nu a avut prea mult noroc în a-şi face prieteni la vechea ei şcoală.
Noi speram ca atunci când ne vom fi mutat aici ea îşi va...
A spus că dacă nu ai fi fost tu...
Tu ai fost cel mai bun prieten pe care l-a avut vreodată.
Vreau să-ţi mulţumesc pentru asta.
Cu plăcere.
Soţia mea şi cu mine ne întrebam despre slujbă.
Am decis s-o aducem pe Leslie înapoi acasă până la slujbă.
- Jess. - Data viitoare...
... ar trebui s-o invităm pe Leslie să meargă.
I-ar plăcea asta.
Hei, puştiule.
Îmi pare rău de prietena ta.
Scopul pronumelor complement...
Se pare că eşti cel mai rapid copil din clasă acum, nu?
E o glumă, tipule.
- Eşti nebun? - Jess Aarons.
Mergi şi aşteaptă-mă pe coridor.
Citiţi în linişte până mă întorc.
Jess...
Când a murit soţul meu...
... lumea îmi tot spuneau să nu plâng.
Lumea tot încerca să mă ajute să uit.
Dar eu nu voiam să uit.
Scuză-mă.
Lucrurile pe care le-a inventat acea fată.
Nu am elevi ca ea prea des.
Aşa că îmi dau seama...
... că dacă e greu pentru mine...
... cât de greu trebuie să fie pentru tine.
Grăbeşte-te. O să pierdem autobuzul!
Bună.
Leslie?!
Jess!
Leslie!
- Jess! - Leslie!
Lesl...
Ajută-mă, nu pot traversa! Grăbeşte-te!
May Belle?
Aşteaptă! Nu te mişca!
Aici, prinde-mă de mână. Te-am prins, nu te teme.
- La ce te gândeai? - Îmi făceam griji pentru tine!
Păi, nu-ţi face. Nu vreau să fii aici!
- Dar vreau să vin cu tine. - Ăsta e locul nostru. Du-te acasă.
Ăsta e locul nostru!
Am spus să te duci acasă!
Iubito, ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat, puiule?
Nu!
Jess!
E în regulă, Jess. E în regulă, fiule, e în regulă.
A trecut totul.
E aşa cum spune Biblia?
Se duce în iad?
Nu ştiu totul despre Dumnezeu...
dar ştiu că El nu o va trimite pe acea fetiţă în iad.
Atunci eu mă duc în iad pentru că totul e din vina mea.
Să nu gândeşti asta nici măcar un minut.
Dar aşa e.
Nu am invitat-o să meargă la muzeu cu mine.
Nu am vrut s-o invit.
Nu am fost acolo să merg cu ea.
- E vina mea. - Nu.
Nu e vina ta.
Nimic din asta nu face să fie vina ta.
E un lucru groaznic.
Nu are niciun înţeles, dar nu e vina ta, Jess.
Ea ţi-a adus ceva special când a venit aici, nu-i aşa?
Asta să ţii minte.
Aşa o vei ţine în viaţă.
May Belle?
Uite.
Îmi pare rău că te-am împins.
A fost prostesc şi greşit...
... şi chiar mi-e dor să vorbeşti cu mine.
Acum e în mâinile Tale.
Stai!
Jess? Îmi pare rău. Nu te-am... Nu te-am văzut.
Pot să folosesc lemnul de lângă casa ta?
Da, da. Desigur.
Orice vezi, pur şi simplu...
Ştii, voiam să... Voiam să ţi-l dau pe Prinţul Terrian,
dar eu... se pare că nu pot renunţa la el.
Leslie ar fi dorit să-l ai tu.
Da.
Ne jucăm. Singure.
Bine, dar ştiu cel mai incredibil loc de joacă.
Trebuie să promiţi că nu vei spune nimănui despre el.
Nici Brendei, nici lui Ellie, nici măcar lui Joycie.
Să-i spun lui Joycie un secret al nostru?
Ea nu e altceva decât un copil.
Ai dreptate, şi ea nu e pregătită să fie o prinţesă încă.
Trebuie s-o antrenezi şi chestii de-astea.
Prinţesă? Cine va fi prinţesă?
Păşeşte jos.
Vezi pe unde calci.
Nu tragi cu ochiul, nu?
Păşeşte sus. Aşa.
În regulă.
Bine. Deschide-i.
Tu ai făcut asta?
Da.
Aşteaptă o secundă.
Uite! Probabil că au auzit zvonul...
... că fata cea frumoasă care ajunge astăzi e noua viitoare conducătoare a Terabithiei.
- Cine a auzit? - Terabithienii.
Ei aşteptau.
Unde?
- Nu-i văd. - Este o pădure străveche, May Belle...
... plină de creaturi magice şi de giganţi prietenoşi...
... orice îţi poţi imagina.
Dar trebuie să te uiţi cu adevărat atent.
Dar păstrează-ţi mintea deschisă.
Deci, ce crezi?
Pot fi flori purpurii?
Orice vrei tu.
Şi un castel.
Unul mare, cu turnuri şi steaguri.
Desigur.
Uite, Jess. E minunat.
Există un rege?
Tu eşti regele, Jess?
Doar dacă tu eşti prinţesa.
Terabithia.