Alo ?
Nenorocitule !
Alo ?
Jerry, tu eşti ?
Tu eşti, nu-i aşa ?
Nenorocitule !
Jerry, du-te dracu !
Unde eşti ? Ai ieşit ?
Dacă tot mă suni ai face bine să spui ceva pentru că aşa doar mă sperii.
Ştii ce ? Nu am nevoie de rahatul ăsta.
Dacă sun la poliţie şi dau de tine te trimit direct înapoi. Ştii ?
Şi am un pistol.
Îmi cer scuze.
Patru beri şi un Jack.
Ce te sperii ? Patru shot-uri de tequila. Repede !
- Mai mergi acolo ? - Da şi apoi la petrecere.
- Eu nu merg la nici o petrecere. - Cum vrei tu.
Dacă vrei să stai singură toată noaptea.
- Ca şi tine ? - Eu nu o să stau.
- Da ? - Mi-am găsit o fată frumoasă.
- Ca şi data trecută ? - Nu.
- Nu e nimic ca data trecută, e faină. - Bine.
Oricum să ştii că oamenii nu mai sunt ca înainte.
Da, poate că s-au schimbat. Noroc.
După ce duci alea să vii la mine. Vreau să-ţi prezint pe cineva.
Să fii de treabă. E cam timidă cu străinii.
Am înţeles.
- Nu e drăguţ ? - Ba da.
Eşti toată în călduri.
- Ce caută aici ? - Vine şi el la petrecere.
- Cu ce rahaturi se ocupă ? - Judy, e de treabă.
- Eu nu-l cunosc, poate e un criminal. - Pe naiba.
- Vrea să se distreze, doar atât. - Nu îmi place că tot aduci oameni pe aici.
- Iar a sunat. - Ce vrea ?
De unde dracu să ştiu ? Nu spune nimic, numai respiră la telefon.
- De unde ştii că el e ? - Cine altcineva să fie ?
- Dar nu eşti sigură. - Ba da, el e.
A început să sune exact după ce a ieşit.
Trebuie să ai grijă. Tipul ăsta e periculos.
- Ştiu. - Nu pot să cred că l-au lăsat să iasă.
Mă laşi şi pe mine la baie ?
- Dacă vine, să nu-l laşi să intre. - Dacă vine ?
- Spuneam şi eu aşa. - Au trecut doi ani.
- Poate ar trebui să-ţi pui gratii. - Minunat, mă baricadez aici.
- Nu ştii ce-i poate mintea. - Da.
- Trebuie să ai grijă. - Ce tot spuneţi acolo ?
- Poate că trebuie să-mi iau un câine. - Poate să dau un telefon ?
Sigur.
- Nu sunt un criminal. - Nici nu credeam că eşti.
- Bine atunci. - Uite aici.
- Nu... - Mă auzi ?
- Eşti foarte frumoasă. - Ce se petrece acolo ?
- Am spus că eşti foarte frumoasă. - Parcă eşti la celălalt capăt al lumii.
- Mulţumesc. - Unde e ? Vorbeşte mai tare.
- Te simţi bine ? - Îmi cer scuze dacă te-am supărat.
- Nenorocitul ăla ! - Nu mi s-au mai făcut de mult complimente.
O să vin acum.
Trebuie să plec. Un tip a ameninţat-o sau s-a luat de ea.
Trebuie să plec. Ne vedem.
- M-am răzgândit. - Ce s-a întâmplat ?
- Nimic. Dar trebuie să plec. - Mă suni ?
- Ne vedem la lucru. - Nu, să mă suni.
- Bine. - Promiţi ?
Da. Şi o să facem ceva săptămâna asta.
Să nu faceţi nimic din ce eu nu aş face.
Fă-l să se relaxeze şi dă-i să bea ceva.
Şi dacă te plictiseşti poţi să vii la petrecere.
Nu ştiu. Nu vreau să te văd cum te baţi pe acolo.
Nu bat pe nimeni.
- Distracţie plăcută. - Mersi.
- Nu vrei să bem ceva ? - Mai bine mă duc.
Bine.
- O ştii de mult timp ? - De câţiva ani.
Eu am cunoscut-o în seara asta.
Sigur nu vrei să bei ceva, oamenii care nu beau mă fac să mă simt stresată.
Eu oricum îi fac pe oameni să fie stresaţi.
- De ce ? - Pentru că sunt un pic mai ciudat.
- Cum aşa ? - Nu sunt ca oamenii obişnuiţi.
Nu am ştiut.
- Ce ştii despre mine ? - Că eşti singură.
- Nu e greu să fii Jean Dickson. - Cine e el ?
Femeia aceea, ştii doar. Femeia aceea care a spus că...
Teddy Kennedy o să fie împuşcat.
Da ?
- Aş vrea să te mai văd. - Ce vrei să spui ?
Să te mai văd, exact aşa cum ţi-am spus.
- Nu ştiu. - Bine atunci.
Noi nu ne petrecem aşa în fiecare seară. Să ştii.
- Nu, vreau doar să te mai văd. - De ce ?
Nu ştiu, de ce vor oamenii să se mai vadă ?
Nu ştiu.
- Un bărbat. E ultimul lucru de care am nevoie. - Nu vreau să mă culc cu tine.
- Văd că le spui lucrurilor pe faţă. - Aşa nu prea mă pricep la asta.
- Ce vrei să spui ? - Nu prea mă pricep la femei.
- Eşti homo ? - Nu prea sunt mai nimic.
Doar caut un prieten.
- Ai fost la închisoare ? - Nu, doamnă.
Nu îmi spune aşa, mă face să mă simt ca şi cum aş fi mama ta.
- Nu eşti destul de în vârstă pentru asta. - Foarte bine.
Şi ea e moartă oricum.
- Îmi pare rău. - E moartă de mult timp.
- Nu prea eşti de pe aici. - Sunt din Beaver.
- Toţi suntem de acolo, nu ? - Probabil.
- Eşti tare. - Tatăl meu e predicator acolo.
- Ce fel de biserică are ? - Nu are nici o biserică.
- Şi lumea unde vine ? - Nu prea vine lumea.
În prima zi când am venit aici am vrut să dau rahatul ăla jos.
- Şi până la urmă am ajuns să-mi placă. - E frumos.
- Ce ? - Sunt lucruri ascunse.
Vrei să spui ca... Ce vrei să spui ?
Sunt oameni şi anumite lucruri.
Dacă te uiţi cu atenţie la el o să-ţi dai seama.
- E tare ciudat. - Ai auzit asta ?
- Nu, nu am auzit nimic. - Ascultă.
Nu aud nimic.
- Am auzit. - Ce este ?
Un greier.
- Nu ştii de unde vine ? - Nu.
- Este aici, nu ? - Nu.
Dacă-l găseşti nu-l omorî pentru că aduce ghinion.
- De ce crezi că e asta ? - Nu ştiu, un deştept a spus asta.
- E în baie. - Serios ?
Da. E clar că e aici.
- Este pe aici. - Unde ?
Nu ştiu. Acolo sus.
Nu ştiu cum a intrat acolo.
L-ai prins ?
- Nu. - Omoară-l pe nenorocit.
Nu cred că aduce ghinion dacă te stresează şi-l omori.
Îmi trebuie ceva.
Uite aici.
- Gata. - Da.
- Mai bine scapi de asta. - De ce ?
Sunt periculoase. Au Amaritiu 241 în ele.
- Ce este asta ? - O substanţă radioactivă.
- Serios ? - Nu e chiar aşa de radioactiv ca plutoniul.
Nu e de mirare că mă simt ca dracu tot timpul.
- Cred că da. Uite aici. - Ce faci ?
Îl arunc.
În regulă. Ar trebui să plec.
- Unde locuieşti ? - Nu prea ma unde momentan.
- Nu ai nici un loc ? - Am un loc.
- Unde ? - Nicăieri, umblu toată ziua.
Dacă vrei poţi sta aici şi dă dormi pe canapea.
- Nu vreau să te deranjez. - Nu mă deranjezi dacă dormi pe canapea.
- În regulă. Ar fi tare bine. - E doar o canapea veche.
E tare frumos din partea ta.
- Ce s-a întâmplat ? - Dintele meu.
- Am o aspirină dacă vrei. - Nu e nevoie.
Pot să dorm pe jos ?
Dacă tu vrei.
Îţi mulţumesc că ai făcut cafea.
Cu plăcere.
Nu ştiu cum poţi să stai sub duşul acela, eu de-abia încap.
Nu sunt supărat că nu ai venit să mă aştepţi atunci când am ieşit.
Dar văd că mia aşteptat aici. Nici nu ştiai că vin, nu-i aşa ?
- Nu am ştiut. - Nu ai primit scrisoarea mea ?
Nu.
- Arăţi bine, ai mai slăbit. - Nu prea.
Ba da.
Nu ai ceva dulce pe aici ?
Trebuie să mănânc ceva dulce.
Nu ai cereale ? Am vrut să-ţi aduc nişte flori.
- Jerry, ieşi afară. - Dar de-abia am ajuns.
Am nişte treabă pe aici şi o să-mi ia o săptămână sau două.
Nu am bagaje, aşa că nu trebuie să faci curat pe aici.
L-ai văzut pe Mikey ? Am auzit că mă caută.
- Şi el e liber acum ? - Şi-a ispăşit pedeapsa.
- E un nenorocit. - Poate apare pe aici.
- Nu o să vină. - Ştiu că voi doi aţi fost apropiaţi.
Să nu crezi că nu am observat asta.
De aceea l-ai dat în gât ?
Da.
E aşa de întuneric aici, nu crezi ?
- Încă mai tragi din astea ? - Se pare că da.
Nu-i de mirare că ai slăbit atât.
Nu am slăbit, tu te-ai îngrăşat.
Eşti tare.
- Încă mai lucrezi acolo ? - Ştii bine că da.
- Încă mai umbli cu târâtura aceea ? - O cheamă R.C.
Da.
- Doar nu mă laşi baltă, nu ? - Ba da.
Pentru că ştii ce s-ar întâmpla dacă chiar aş crede asta.
Nu mă ameninţa, o să obţin un alt ordin de restricţie.
- Trebuie să fi făcut asta. - Mi-ai spart uşa.
- Nu ai deschis-o. - Nici nu trebuie să o deschid.
Nu sunt interesat de trecut. Am nişte treburi mai importante.
- Ai încercat să mă omori. - Ştiu.
- Eram alt om pe atunci. - Şi acum l-ai găsit pe Dumnezeu ?
- Cine a fost băiatul acela de aseară ? - M-ai urmărit ?
- L-am văzut când a plecat. - Mă suni de opt ori pe zi.
- Nu te-am sunat deloc. - Sigur că da.
- Cine era ? - Nimeni.
Nimeni ? Şi a plecat aşa pur şi simplu la ora zece dimineaţa ?
- Înseamnă că a petrecut noaptea aici. - Da ?
- Am făcut ceva greşit ? - Nu ştiu, ai făcut ?
- Eşti ridicol. - Ai greşit cu ceva ?
- Nu fă asta. - Nu am făcut nimic.
- Nu mai vreau să trec prin asta. - Nu mai trec prin nimic.
Numai încep să cred că nu prea te bucuri să mă vezi.
Mi-a fost dor de tine. Ţie nu ţi-a fost dor de mine ?
Nu prea.
Asta chiar doare. Am aşteptat doi ani pentru asta.
- Nu mă lua cu prostiile astea. - Ăsta e adevărul.
Am aşteptat doi ani pentru rahatul ăsta, să te văd pe tine.
Doar nu îţi baţi joc de mine ? Pentru că atunci ne supărăm.
Ştii ceva ? Nu pit să-mi dau seama dacă eşti serios.
Te urăsc. Trebuia să plec cu Loyd în San Diego.
Eu chiar vroiam să te văd. Trebuia tu să-i spui numele.
Ţi-am spus să nu mai vorbeşti de el.
Nu am vrut să fac asta. Cine e de vină pentru asta ?
- Eu. - Poţi să fi sigură de asta !
Ai puţin timp să-ţi revii până mă întorc aici.
Poate data viitoare o să te porţi puţin mai frumos cu mine.
Şi o să purtăm o conversaţie civilizată.
- Ai auzit ce ţi-am spus ? - Da.
- Bună. - Bună ziua.
Hai înăuntru.
- Jerry Goth. - Bună.
Bună. Nu ţi-am reţinut numele.
- Peter. - Peter...
- Doar Peter ? - Da.
- Peter Evans. - Aha.
În regulă.
- Unde ţi-e poşeta ? - E sub pat.
Te iubesc aşa de mult.
Ne vedem în curând.
La revedere, Pete. Scuză-mă.
- La naiba ! - Te simţi bine ?
- E un nenorocit. - Ai nevoie de ceva ?
- Stai să-ţi aduc ceva să te cureţi. - Poate câteva aspirine din alea.
Pot să iau şi eu câteva pentru dinte ?
- Îţi mulţumesc că m-ai ajutat. - Nu prea am făcut nimic.
Unde ai plecat ? M-am trezit şi am crezut că...
M-am dus să iau ceva de mâncare.
- Sper că nu te superi că am luat cheia. - Nu-i nimic.
- Cine era tipul acela ? - Fostul meu iubit.
E un nebun. Îmi faci şi mie o votcă cu Cola ?
Nu trebuie să mă duc la lucru diseară.
- Cât ai fost căsătorită ? - Destul de mult ca să mă mai sperii noaptea.
- Ai vreun copil ? - Nu.
Nu îmi place tipul ăla. Nu îmi place că te-a lovit.
Nici eu nu prea sunt fericită pentru asta.
- A spus că se va întoarce. - Până la urmă da.
- Poate ai nevoie de puţină pază. - Pot să am grijă de mine.
- De ce te sperii noaptea ? - Glumeam.
- Ar trebui să-ţi fie frică. - De ce ?
Pentru că oamenii îţi pot face tot felul de lucruri.
- Cum ar fi ce ? - Să te controleze, să te forţeze să te
porţi într-un anumit fel. Şi te pot şi înnebuni.
Nu ar trebui să vorbesc despre asta. Nu ştiu dacă e bine sau nu.
- Cred că suntem în siguranţă aici. - Nu prea.
Niciodată nu eşti cu adevărat în siguranţă.
Poate cu multă vreme în urmă oamenii erau în siguranţă dar acum nu mai e aşa.
Nu vom mai fi niciodată în siguranţă. Nici nu ai cum să fii.
Cu toată tehnologia de azi şi substanţele chimice şi informaţiile care există.
- Nu îmi place să mă gândesc la asta. - Şi câteodată...
Când stai noaptea în pat pot să simţi asta.
Toate maşinăriile. Şi oamenii care lucrează la maşinării.
Şi zgomotul lor.
Nu prea îmi place să vorbesc despre asta pentru că îi sperie pe oameni.
Aş vrea nici eu să nu mă gândesc la asta dar ei nu te lasă să uiţi.
Vor ca tu să ştii că sunt acolo.
Că ce sunt acolo ? Maşinăriile ?
Nimic nu-i face mai fericiţi decât să-i supere pe oameni.
- Astea sunt nişte chestii ciudate. - Ştiu că mă urăşti.
- Crezi că te urăsc ? - Nu ştiu.
- Nu te urăsc. - Bine.
- De ce crezi că te urăsc ? - Nu ştiu.
Te-aş mai fi lăsat să stai aici dacă te-aş fi urât ?
Cred că ai dreptate.
- Noi suntem prieteni. - Da ?
Nu am mulţi prieteni, dar mă port foarte frumos cu cei pe care îi am.
- Dar nu ai încredere în mine. - De ce spui asta ?
M-ai minţit în legătură cu copiii.
- De unde ai ştiut asta ? - Ţi-am spus că mă pricep la lucruri.
Nu am minţit, nu am copii. Am avut un copil.
- Şi ce s-a întâmplat. - L-am pierdut.
A murit ?
- Nu, a dispărut. - Serios ?
Da, eram la magazin... Acum 9... acum 10 ani.
- Câţi ani avea ? - Şase.
Mai ai şi alte întrebări ? Dacă mai ai întreabă-mă acum pentru că nu mai
vreau să mai vorbesc despre asta.
Cum îl chema ?
Loyd.
- Când ai încetat să-l mai cauţi ? - Acum câţiva ani.
În somn încă îl mai caut.
- Şi ai mai... - Nu.
Dar am minţit despre un lucru. Mi se face frică noaptea.
Dacă vrei mai poţi să stai aici.
Bine.
E plăcut să ai pe cineva prin preajmă.
E diferit.
Nu am mai dormit cu o femeie de multă vreme.
Dar cred că pot dormi cu tine.
Vino aici, băiete.
La naiba ! La dracu !
- Ce s-a întâmplat ? - La naiba ! M-a muşcat o gânganie.
- Ce ? - Da, un nenorocit !
- Ce fel de goangă ? - Una care muşcă rău.
Isuse, cred că a fost un păianjen.
Nu, că m-am uitat după ea şi cred că a fost un gândac.
- Poate l-ai omorât. - Nu, îl aveam între degete.
Dar a reuşit să scape.
Caută-l printre cearşafuri.
Nenorocitul ! Exact când eram pe cale să adorm.
- Nu-l văd. - Uite acolo.
- Unde ? - Acolo.
- Acolo ? - Da.
- Unde ? - Nu-l vezi ?
- Unde ? - Exact acolo.
- Aici ? - Uite aici.
- Unde ? - E chiar acolo.
- Nu e nimic. - Nu-l vezi ?
- Nu ştiu. - Uite-l.
- E foarte mic. - Ce este asta ?
- E o gânganie. - Ştiu asta, dar ce fel de gânganie ?
- Un afid. - Afid ?
Este exact ca un...
- Ca un ţânţar ? - Ca un păduche.
Ca un purice ?
Ca purecii de plante.
- Ca termitele. - Nu e chiar aşa de mare.
- Ce ? - Nu e aşa de mare ca termitele.
- Vrei să spui ca o căpuşă ? - Nu, ele seamănă cu muştele.
- Ăsta e înrudit cu termitele. - Şi cum e ăsta ?
- Uite-l aici. - Dar ce este el ?
O insectă de pat.
- Credeam că e o poreclă. - Ăsta este un afid.
- Un purice de plante. - Cred că da.
- Şi muşcă ? - Ăsta sigur muşcă.
- Poate că nu e un... - Un afid.
Nu contează. Vrei să-l omori odată.
Ca să pot să dorm şi eu. Nenorocitule !
- I-ai arătat tu. - Stai aşa.
Scoală. Te. Poate că sunt mai mulţi.
Nu mai sunt, i-am fi văzut.
- Nu l-ai văzut pe ăla. - Era foarte mic.
Păi tocmai de aceea nu i-ai văzut.
- Isuse ! - Uită-te la mine, vrei să păţeşti şi tu aşa ?
Mie nu îmi pasă dacă mai sunt.
- Crezi că umblă mai mulţi la un loc ? - Nu ştiu.
Adică dacă e unul ai motive să crezi că mai sunt şi alţii cu ei ?
Cred că da, Poate s-a înmulţit cu vreo femelă pe undeva.
- Ce ? - Ai văzut Big Bally ?
- Da. - Cu Harper Steven.
La fel ca ea.
- Unde ai învăţat asta ? - La şcoală.
- Eu am făcut şcoala acasă. - Serios ?
- Tatăl meu nu credea în şcoală. - Văd că a făcut o treabă destul de bună.
Faza aceea am învăţat-o din Big Bally.
Ăsta e curat.
- Ai un corp frumos. - Şi tu.
- Arată mai bine fără haine. - Şi eu sunt de acord.
Unii oameni arată bine şi când îi vezi dezbrăcaţi eşti dezamăgit.
Aşa e.
- De ce ai spus că nu eşti cu femeile ? - Pentru că e adevărat.
- Eu nu mi-am dat seama de asta. - Tu eşti altfel.
- Cum adică sunt altfel ? - Tu nu rosteşti codurile.
- De când nu te-ai mai culcat cu o femeie ? - De câţiva ani.
Cred.
- Cred că nu ai avut una bună. - Nu, numai mi-am dat seama că nu merită.
- Ce nu merită ? - Ai un centru, nu ?
Un loc dinăuntrul tău care nu a fost răsfăţat.
Eu cred că e foarte important să încerci să păstrezi locul ăla sacru.
Într-un anume sens.
Dar sexul sau relaţiile pun în umbră locul acela.
Sau m-au pus pe mine în umbră. Şi mi-a fost greu să fiu doar eu.
Şi să nu trebuiască să-mi fac griji că sunt altcineva.
Vorbesc ca un dobitoc, nu ?
Deloc. Îmi place să te aud vorbind.
- Nu răspunzi ? - Nu.
- De ce nu ? - E Gus.
Şi nu vrea să vorbească cu tine ?
Alo ?
- El a fost, nu ? - Nu cred.
- Ce au spus ? - Nimic.
- Uite aici. - Unde ?
- Uite aici. - Unde, eu nu văd ?
- Uite aici. - Omoară-l.
Şi dacă e mama afid care are o grămadă de ouă.
- Ce caută purecii aici ? - Mă muşcă pe mine.
- Trebuie să dau cu soluţie pe aici. - O să dau eu, mă duc mâine să cumpăr.
La naiba cu asta, e camera lor, ar trebui să plătească ei pentru asta.
- Dar atunci trebuie să vină ei aici. - Aşa e.
Eu nu aş face asta.
- De ce ? - Nu contează.
- Aşteaptă. - Nu trebuia să spun nimic.
- Ce e ? - E camera ta, nu vreau să mă amestec.
De ce nu vrei să vină nimeni aici ? Pentru că eşti un puşcăriaş ?
- De ce nu mi-ai spus când te-am întrebat ? - Nu am fost niciodată la închisoare.
Numai că mă urmăresc nişte oameni, atâta tot.
Cine te urmăreşte ?
- Nu vreau să te amestec în asta. - În ce să mă amesteci ?
Agnes, te rog. Nu vreau să-ţi spun.
- Nu ai încredere în mine ? - Ba da.
Numai nu vreau să păţeşti ceva.
- O să risc. - Eu nu.
Şi ce faci ? Pleci ?
- Nu ai unde să te duci. - O să mă descurc.
Bine atunci, du-te dracu !
Poate crezi că e uşor să te primesc aici dar eu nu schimb chiar aşa uşor bărbaţii.
De fapt a trecut multă vreme de când m-am apropiat de cineva.
Nu că aş avea nevoie de un bărbat, pentru că ăsta e ultimul lucru de care am nevoie.
Numai că mă simt singură uneori.
E plăcut să am pe cineva prin preajmă. A fost ceva diferit.
Nenorocitule !
Am nişte probleme cu armata.
Am luptat în război.
Şi nişte doctori tot ne dădeau nişte pastile.
Şi la mulţi li s-a făcut rău.
Vomitau, avea diaree şi migrene.
Leşinau.
Şi eu aveam nişte gânduri ciudate.
Şi am început să mă simt rău.
Şi m-au trimis acasă, m-au pus într-un spital...
Şi au început să-mi facă nişte teste.
Şi avea tot felul de doctori.
Şi tot mă analizau şi îmi puneau tot felul de întrebări ciudate.
Şi îmi dădeau din ce în ce mai multe pastile. Au făcut experimente pe mine.
Şi eu am luat-o razna.
Şi eu am fugit şi nu am avut unde să mă duc.
Şi nu le place că un cobai de-al lor a fugit.
Şi nu ştiu dacă am vreo boală contagioasă sau ceva. Isuse !
Aşa a început gripa tifoidă, tot dintr-o greşeală a guvernului.
Şi SIDA a început de la maimuţele din Africa.
Şi mă urmăresc. Oamenii ăştia nu se joacă, Agnes.
Nu trebuia să-ţi fi spus asta dar trebuia să spun la cineva.
În tine am încredere. Ştiu că nu ne cunoaştem de mult timp.
Nu vreau să plec.
Nici eu.
- Te pot ajuta cu ceva ? - Bună.
- Nu poţi. - Agnes nu este aici.
Nu mai spune. Dar unde e, Peter ?
Cred că la magazin.
La naiba. Ai cam împuţit toată casa.
- Unde e televizorul ? - Nu cred că are unul.
Noi am avut unul. Şi avea multe programe.
L-am luat din banii pe care i-am făcut cât am fost şofer.
Conduceam camionul ăla şi 20 de ore pe zi câteodată.
Ca să-mi pot hrăni soţia şi copilul.
Tu ai făcut vreodată aşa ceva ?
Cine dracu nu are un televizor ? Cum dracu să ştii ce se petrece în lume ?
Am putea fi invadaţi de marţieni sau ceva de genul ăsta.
Pot să evacueze tot oraşul chiar acum.
Şi noi stăm aici şi nu avem treabă.
E posibil.
- Cine a scos alea afară ? - Eu.
Şi am găsit şi microscopul ăsta.
La naiba.
Ai face bine să le pui înapoi pentru că nu îmi place asta.
- La ce lucrezi acolo, Peter ? - La nişte chestii.
Mă uit de ceva. Nu atinge aia, te rog.
- Mă uit la... - La ce te uiţi ?
- La o insectă. - La o insectă ?
E doar o insectă.
- E din sângele meu. - Da ?
Să ştii că îmi aduci aminte de cineva.
Ştii de cine îmi aminteşti ? Ştii ?
- De cine ? - De un tip pe nume Pen.
- Pen ? - Da.
Am făcut cu el nişte jafuri.
Era un tip numit Porterfield. Nu eşti rudă cu el, nu ?
- Nu cred. - Nu crezi ?
- Nu. - Ştii cum îi spuneam ?
- Ştii ? - Cum îi spuneaţi ?
Îi spunea domnişoara Porterfield. Îmi aduci aminte de el.
- La ce dracu ne uităm aici ? - La o insectă din sângele meu.
- Din sângele tău ? - Da.
Da ? Ei bine, eu nu văd nimic.
- E foarte mică. - Cred şi eu că este.
Doar te prosteşti pe aici, nu-i aşa ?
De ce nu-mi răspunzi când îţi pun o întrebare ?
Credeam că asta a fost o întrebare retorică.
Ştii ce ţi-aş face dacă aflu că ţi-o tragi cu Agnes ?
- Nu ştiu cine eşti sau ce vrei. - Nu ştii cine sunt ?
- Nu ne-am cunoscut aici acum ceva timp ? - Ba da.
- Şi m-ai uitat aşa de repede ? - Nu.
- Spune-mi cine dracu eşti. - Eu nu vreau să am probleme cu tine.
- Nu o să ai probleme cu mine dar eu o să stau aici o vreme.
Aşa că ai face bine să-ţi găseşti alt loc să te prosteşti.
- Nu cred că vrei să stai aici. - De ce ?
Locul ăsta e plin cu din astea.
Da, cu goangele tale.
- Locul ăsta e infestat. - Cred că tu eşti, Peter.
- I-ai dat drumul aici ? - A deschis el uşa.
Bună. Vino încoace, fato.
- Lasă-mă în pace ! - Arăţi bine, scumpo.
- Ce ai mai făcut ? - Bine.
Se vede.
- Jerry, nu poţi sta aici. - O să stau aici o scurtă perioadă.
Cum o chema pe fata aceea cu care erai tu ?
Joyce.
Nu mai o ţineam minte. Mai ţii minte când eram la Mickey ?
S-a dus pe balcon să se cace.
Şi a ajuns pe maşină.
- A fost cea mai tare fază. - Da, era maşina ta.
Da ? Cred că da.
- Trebuie să mai facem o petrecere. - Trebuie să pleci.
Mickey avea o maşină tare. Ca alea de la armată.
Şi s-a îmbătat o dată aşa de tare era tot plin de vomă.
Şi el tot făcea aşa. Nu mai ştia ce s-a întâmplat.
- Jerry. - Stai puţin.
- Jerry. - Ce e ?
- Ieşi afară ! - Mă dai afară ?
Acum !
- Deci, nu sunt binevenit aici ? - Da.
Vroiam să stau o perioadă aici, dar dacă tot e infestat locul ăsta...
Dar trebuie să recunosc că sunt dezamăgit, Aggy.
Ţie trebuie să-ţi cer scuze. Credeam că eşti un nenorocit al dracului.
Nici nu ştiam că ai grijă de Aggy.
Să ştii că apreciez asta. Îţi mulţumesc.
Ne mai vedem.
- Îţi vine să crezi ? - Uită-te aici.
- Trebuie să te uiţi aici, te rog. - Poliţia ?
Ce ?
- Ce dracu ? - Scuze. Ce faci ?
- Sun la poliţie. - Nu fă asta.
Agnes, nu poţi să te joci cu el.
- Linişteşte-te. - Agnes, te rog.
- Agnes... - O vezi ?
- Ce ? - Vezi insecta ?
- Da. - Vezi ce face ?
- Agnes... - Se hrăneşte.
- Cu ce ? - Cu sângele meu.
- Se hrăneşte cu sângele meu. - Deci vrei să spui că...
Vreau să spun că e un parazit.
- Ştiam asta. - Nu, ştiam că muşcă.
- Dar uite cu se hrănesc cu noi. - Şi astea nu au efect ?
- Ei bine... - Nu, sunt imune la spray-uri.
Credeam că sunt în cocaină, dar nu am găsit nimic aici.
- În cocaină ? - Câteodată se ascund şi în cocaină.
- Nu au cum să stea în cocaină. - Sunt insecte care stau pe plantaţiile de coca.
Sunt create genetic ca să mănânce plantele, dar dacă nu pot face asta
atunci mănâncă cei pe care le folosesc. Nu ştiaţi despre asta ?
- Mulţumesc că mi-ai spus. - Tu nu le ai.
Ţi-am spus că am verificat.
- Le-ai mai avut până acum. - Tu pui prea multe întrebări.
Poate ar trebui să ducem asta la un laborator.
- Un laborator ? - Să vedem ce este.
- Ştiu ce este. - Ce este ?
- E un afid care suge sângele. - Nu prea cred că...
- Ce este asta ? - E un afid, trebuie să-l scoatem.
Stai să văd. Agnes ?
Lasă-mă să văd. Unde e ?
E chiar acolo. Îl vezi ?
- E micuţ. - Nu văd nimic, Agnes.
- Dar mă mănâncă. - Ştiu, o să-l scot afară.
- E sub piele ? - Da, dă-mi mie asta, o să-ţi arăt.
- Uite. - Scoate-l afară.
- Am vorbit cu Karl şi a spus că... - Stai aşa, cu cine ai vorbit ?
- Cu Karl, administratorul hotelului. - De ce ?
- A cui a fost idee ? - Să-i spun că sunt goange aici.
De ce i-ai spus asta ?
- Nu vroiam să-şi facă altă impresie. - Spune-mi exact ce i-ai spus.
- Exact. - Că sunt gângănii aici.
- Şi că e ciudat. - Şi el ce a spus ?
- E nu am văzut nimic. - A spus că e cam ciudat.
- Cine a spus asta ? - Ne-am dus la un doctor.
Trebuia să vedem dacă e bolnavă de ceva.
La dracu !
Ori nu înţelegi care e situaţia sau vă bateţi joc de mine.
Nu. Nu i-am spus nimic despre tine.
- Ce fel de doctor ? - E un dermatolog.
- Şi ce a găsit ? - Că nu are nici o gânganie.
- Le-am cules pe toate. - A spus că nici nu arată că ar fi insecte.
Vrei te rog să nu vorbeşti cât vorbesc cu Agnes ?
- Mi-a dat nişte alifie pentru iritaţii. - Ia să văd.
E doar o alifie. Uite.
Au ajuns la tine ! La naiba ! Şi tu faci parte din asta !
Nu, numai încercam doar să înţeleg cum stă treaba.
- Vrei să spui că nu avem insecte ? - Nu, numai am căutat o explicaţie.
- Avem goange sau nu ? - Nu ştiu.
Nu e o opinie, un organism ori e, ori nu e.
- Aşa e. - Aşa că sunt sau nu aici ?
- Sunt unii. - Sunt prezenţi sau nu ?
Ori e albă, ori e neagră.
Nu există o posibilitate aici.
Acum spune-mi, avem sau nu insecte aici ?
Da.
- Atunci doctorul tău te mine. - Peter, ai vreo dovadă ?
L-au muşcat şi pe el. Arată-i.
Arată-mi.
Doamne ! Nu te-ai dat cu ceva ?
Dumnezeule ! Crezi că un afid a făcut asta ?
- Ştiu foarte bine că aşa e. - Dar afizii nu pot muşca.
- Ştii multe despre afizi ? - Nu.
- Ştii ceva despre ei ? - Nu.
- Ei bine, noi ştim. - Doamne.
Ronnie ! Nici măcar nu i-ai spus vestea lui Peter.
A primit custodia pentru copilul ei. Nu e minunat ?
Ea o să fie o mătuşă sau o mamă.
Ascultaţi-mă. Nu sunt insecte. Nu e nici o insectă aici.
Nici pe voi, nici pe piele. Nu sunt insecte aici !
- Te iei după doctor. - Ce tot ai cu doctorul, Peter ?
- Doar ai auzit când ţi-a spus. - Da, numai nu cred că el ştie.
- Poate tu i-ai făcut asta. - Crezi că eu i-am făcut asta ?
Nu ştiu, nu ştiu cine dracu eşti.
Dar să ştii că regret că te-am adus aici.
Îţi sugerez să te duci la un doctor.
Pentru că eu o să fac ceva în legătură cu prietena mea.
Dacă încerci să mă opreşti o să-ţi fac cunoştinţă cu un vechi prieten de-al tău.
- Ce vrea să însemne asta ? - Cineva a întrebat de tine.
- Cine ? - Doctorul Sweet.
Cine e doctorul Sweet ? Ce tot spui acolo ?
- Nu pot să cred. - Tu ştii despre ce vorbesc.
Da, ştiu. Prietena ta o să mă dea pe mâna lor.
- Ce ? Spune-mi cine... - Cineva a întrebat de Peter la bar.
- Şi ce ţi-a apus ? - Nu multe, dar nu ştie că eşti aici.
Aşa că poate ar fi trebuit să-l întreb mai multe lucruri.
Dar dacă afla mai multe ştia unde să te găsească.
- Nu te mai juca. - Nu mă joc deloc, Agnes.
- Ea nu ar face aşa ceva. - Numai pune-mă la încercare.
- Nu, nu ar face asta. - Numai pune-mă la încercare.
Eu nu vrea să îi face ceva lui Agnes, stau aici pentru că am fost invitat.
Şi nu aş încerca să-i ţin pe oameni acolo unde nu vor să stea.
Agnes e matură şi ea poate să facă ce vrea.
- Mă gândeam eu că aşa stau lucrurile. - Şi doctorul Sweet ştie unde sunt.
- Sigur că da. - Dar dacă crezi că nu sunt insecte...
- Te înşeli amarnic. - O să stai cu mine o vreme, fă-ţi bagajul.
Agnes, uită-te la mine. Vreau să-ţi faci bagajul.
Peter... E chiar aşa de rău ?
Plecaţi de pe mine !
De ce îmi faceţi asta ?
Încetează. Dumnezeule, este în regulă.
Este în regulă. Opreşte-te.
Este în regulă. Dumnezeule !
Cine te crezi ? Vii aici şi vrei să-mi iei singurul lucru pe care îl am.
Ăsta e singurul meu lucru. De ce încerci să mi-l iei ?
Pleacă de aici ! Să nu te mai întorci niciodată.
Ieşi afară de aici !
Hai să plecăm de aici. Nu mai suport.
- Nu pot, mă urmăresc. - Dacă ştiau unde eşti atunci veneau după tine.
- Ei se joacă cu mine. - Am putea să ne furişăm şi să plecăm.
- Este prea riscant. - Sora mea e în San Diego.
Putem să stăm la ea o perioadă.
Vroiam să-l duc pe Loyd acolo. Şi ea ne-a aşteptat.
Dar cine ştie ? Probabil că şi ea mă urăşte acum.
Nu ştiu de ce R.C mi-a făcut asta. Nu ştiu de ce mă urăşte aşa de mult.
Deşi cred că trebuia să se întâmple la un moment dat.
Nici nu te cunosc aşa de bine, am vorbit doar o singură dată, dar nici nu-mi pasă.
Mai bine vorbesc cu tine numai despre insecte decât despre altceva cu ceilalţi.
Aşa nu am multe de spus. Cunosc doare nefericirea.
M-am săturat de viaţa asta şi de vieţile lor monotone.
Acum e singura perioadă fericită din viaţa mea.
Asta e. Eu am adus insectele astea aici, ele vin de la mine.
- Adică din hainele tale ? - Din pielea mea.
- Au depus ouă sub piele. - Ce ?
- De aceea nu mai scap de ele. - De unde au venit de la bun început ?
Stau sub pielea mea, mai ies afară să se hrănească.
- Ce vrei să spui. - Gândeşte-te puţin.
- Nu, nu cred că ei ţi-au făcut asta. - Ba da, exact ca unui porc.
- Au mai făcut experimente pe oameni. - Nu cred că ei ţi-au făcut asta.
Le-am mai dat LSD altora şi i-au privit cum mor de sifilis.
- Trebuie să te trezeşti la realitate. - Unde sunt ouăle astea ?
Ce faci ? Dumnezeule !
Peter ! Doamne !
Încetează !
E în dintele meu. Nenorociţii aceia au pus ouăle în dintele meu.
- Scumpule, avem doar o mică problemă... - Mă mănâncă !
Ştiu, eu vreau doar să te ajut.
Cauţi o legătură cu armata şi... Ascultă-mă !
Nu ştii de ce sunt în stare ei. Nu sunt un copil !
- Ştiu cine sunt ! - Doamne, aşteaptă.
Nu au venit după mine încă pentru că vor să vadă cum a mers experimentul.
Doamne, aşteaptă Peter !
La dracu !
Ce e ?
Sunt cu milioanele !
Asta e reşedinţa Wide ?
Îl caut pe Peter Evens. Mi s-a spus că-l pot găsi aici.
Ştiu că Peter stă aici.
Nu vreau să vă fac nici un rău. Vreau doar să vorbesc cu Peter.
Pot să vorbesc puţin cu tine ?
Te asigur că am cele mai bune intenţii.
În regulă. Mulţumesc.
Taci din gură !
Linişteşte-te ! Taci din gură !
- Ce vreţi ? - Ştii foarte bine ce vreau.
- Uită-te la mine. - Ce ar fi să aştepţi afară.
Lasă-mă să vorbesc cu ea.
- Aveţi probleme cu insectele ? - Tu ar trebui să ştii.
- Da ? Şi ce sunt ? - Afizi.
- Afizi ? - Uită-te în jurul tău, boule.
E plin de ei, acum stau dar le place şi să se mişte.
- Şi pentru ce e folia asta ? - Le blochează semnalul.
- Ce semnal ? - Prin care transmit.
- Cine transmite un semnal ? - Nu eu, insectele.
- Insectele au un transmiţător ? - Ele sunt transmiţătorul.
- Şi folia le blochează semnalul ? - Da.
Sunt sigur că aşa e.
Peter Evans a fost încarcerat într-un spital al armatei timp de patru ani.
- Ştiu. - Are halucinaţii şi tendinţe schizofrenice.
Eu cred că e mai mult decât atât. Doctorii săi cred că e un pericol pentru
el însuşi şi pentru alţii. - Tu eşti doctorul său ?
- Mai degrabă un consultant. - Mi-a povestit despre tine.
- A spus că şi tu ai fost dat afară. - De unde ?
- După ce ai făcut experimentele acelea. - Experimentele acelea ?
E căutat de armată şi de CIA, aşa ai spus. Şi crezi că trimit un doctor ca să-l găsească ?
- Eu am venit singur aici. - Pentru că îţi pasă de Peter ?
- Da. - Ştii de ce a fost băgat acolo ?
- Nu. - Mă gândeam că nu ştii.
- Pot să beau ceva ? - Nu poţi.
- Cât de des faci aşa ceva ? - De câte ori am chef.
- Pot să încerc şi eu ? - Cum vrei.
- Să ai grijă. - O să mă descurc.
Aşa au spus toţi la început.
Nu ştiu pentru ce e ăsta. Nu văd nici un jet ski aici.
Insectele sunt obişnuite în cazurile bolnavilor mintal.
Gândacii, păianjenii şi şerpii.
Şi păianjenii. Nu aţi avut şerpi pe aici ?
- Doar la început. - Nu te-ai gândit că poate nu sunt reale ?
- De unde ştiu că tu eşti real ? - Bravo.
Ei bine... e clar că nu sunt imaginare.
- De unde vin insectele ? - De la Peter.
- Cum aşa ? - Tu i le-ai injectat.
Eu i le-am injectat. Aha.
- Când le-ai văzut prima oară ? - Când au ajuns aici.
- Tu le-ai văzut prima oară ? - Sunt insectele lui.
Aşa e. Şi atunci când o să-l iau de aici insectele vor dispărea.
- Asta dacă vrei ca ele să dispară. - Mă descurc cu ele.
- Noi câştigăm lupta. - Da ?
- Insectele se retrag ? - Nu, dar le putem scoate din corpul său.
Dacă tot îl tai nu cred că va mai rămâne prea mult din Peter.
- Trebuie să ai mare grijă. - Ştiu ceea ce fac.
Eşti supravegheată.
Aş putea să vorbesc cu ei, pe mine mă ascultă.
Dacă mă laşi să-l iau pe Peter mai întâi o să-l duc să-i scoată ouăle acelea.
- Toate ? - Da.
E o procedură simplă, doar că e nevoie de echipament medical.
Îl vor pune înapoi în spital. Or să-l ia de lângă mine.
Nu vor face asta, pentru că eu nu o să-i las să facă asta.
- Poţi să faci asta ? - Eu sunt doctorul său.
- El e proiectul meu. - Aşa e.
Nu vreau să-l văd închis. Vreau să-l ajut.
De ce nu vrei să opreşti ceea ce ai început ?
Ei au făcut o greşeală. Şi eu la fel.
Nu mi-am dat seama de asta.
Nu am ştiut că mă folosesc.
Nu mi-am dat seama că ceea ce fac este periculos.
Şi că nu este bine.
Spune-i să mă sune.
Şi lasă-mă să vin să-l iau.
Pentru că dacă staţi aşa nu cred că o să mai aibă multe şanse.
De ce faci asta ?
Cu asta mă ocup.
- Nu pot să am încredere în tine. - Ba da.
Pot să fac ceva şi pentru tine.
Te pot ajuta cu fiul tău Loyd.
- Ce ştii despre Loyd ? - Te pot ajuta să-l găseşti.
- Ştii despre Loyd ? - Nu îţi mai pot spune şi altceva.
Dacă ştii ceva despre fiul meu trebuie să-mi spui !
Deja am spus prea multe.
Spune-mi te rog... Este în viaţă ? E teafăr ?
Dumnezeule !
Unde este el ? Unde este ? Spune-mi, te rog...
Dacă spun prea multe poate mă aud.
- Te rog... - Mă ajuţi cu Peter şi eu te ajut să-l găseşti.
Doamne... Peter ! Loyd este în viaţă !
- Peter. - Pleacă de aici.
Ştie despre ouă şi o să ne ajute.
- Peter. - Peter.
- Ştiu eu ce vrei. - Ce faci ?
- Trebuie să te întorci înapoi. - Nu mă mai întorc acolo.
- Trebuie să îţi iei medicamentele. - Sigur că da.
- Trebuie să vorbim. - Să vorbim unul cu celălalt ?
- Îl cunoşti ? - Da, mă cunoaşte.
- Este în regulă. - Ai făcut o treabă bună până acum.
- Ce se întâmplă ? - Tu l-ai crezut.
- O să-l aducă pe Loyd. - Ea nu face parte din asta.
- Îţi vor spune tot ce vrei să auzi. - Asta e numai între noi doi.
- Aşa sunt programaţi. - Întotdeauna am fost doar noi doi.
- Nu înţeleg. - O să-ţi arăt.
E o maşinărie !
Vroia să mă ajute să-mi găsesc fiul !
Ce ai făcut ? Ştia unde e fiul meu !
Peter, încetează !
Uite aici. Vino ! Nu este real.
- E real. - Nu e.
- Ba da. - E de material sintetic.
- Vezi ? - Nu înţeleg, ce tot spui acolo ?
- A spus că ştie unde e Loyd. - Agnes, ascultă-mă.
Nu ştie unde e Loyd, nu ştie nimic. Ştie doar ce l-au programat să spună.
- Doamne ! - Bine ?
Taci din gură ! După ce se încheie experimentul or să vină să mă ia !
Acum au trimis un robot după mine. E o nenorocită de maşinărie.
- Poţi să vezi şi tu asta. - În regulă...
- Bine ? - Da.
Eu nu prea înţeleg. Trebuie să-mi explici ce se întâmplă, Peter.
Ascultă, dacă vrei să ştii ce se petrece trebuie să mă asculţi.
Trebuie să faci asta ! Pentru că nu îţi dai seama cu ce avem de-a face.
29 mai 1954...
Bancherii, industrialiştii, politicienii s-au întâlnit timp de trei zile la Hotelul Bildeburg.
Şi au pus la cale un plan ca să păstreze tăcerea.
Aşa stau lucrurile, bogaţii devin din ce în ce mai bogaţi şi săracii din ce în ce mai săraci.
Au pus la cale un plan de a manipula tehnologia, economia şi presa...
Populaţia şi religia, au vrut ca să păstreze lucrurile aşa cum vor ei.
Şi ei se mai întâlnesc în fiecare an, o dată pe an de la întâlnirea originală.
Şi din ordinul lor CIA-ul a adus în ţară oameni de ştiinţă nazişti ca să lucreze
la un microcip epidermal. - Ce ?
E un sistem de urmărire care a fost implantat în pielea fiecărui om care s-a născut
din data de 1982.
Şi au făcut teste pe Oamenii templului.
Şi când Jim Jones i-a ameninţat că îi va da de gol...
El şi toţi membrii bisericii sale au fost asasinaţi.
- Isuse ! - Dar nu a fost destul doar să spioneze oamenii...
Trebuia să-i şi controleze. Aşa că au inventat un biocip.
Acesta a fost implantat în celulele din creier.
Au avut nevoie de cobai ca să-l testeze şi ne-au folosit pe noi.
Pe mine m-au luat din golf şi pe un alt soldat care lucra la Calspein pe atunci...
Tim McVeigh.
- Doamne ! - Şi ne-au transformat în zombi !
Asasini care sunt controlaţi de la distanţă.
Şi apoi l-au luat şi l-au aruncat în închisoare. Dar eu mi-am găsit cipul şi l-am scos afară.
- Dumnezeule ! - Şi m-au trimis înapoi la laborator
pentru alt experiment. - Şi acesta e al doilea experiment ?
- Asta vor să se întâmple. Vor să vadă cum progresează experimentul.
Nu pot să-i afecteze pe toţi pentru că unii oameni îşi scot cipul afară.
Aşa ca mine. Şi au avut nevoie de un cip care să se înmulţească singur.
Care să se împrăştie ca un virus.
Şi care să treacă la toţi oamenii.
Şi l-au găsit !
Te referi la insecte ! Ei le-au făcut !
- Un organism care se înmulţeşte singur. - Dumnezeule !
Un parazit care depune ouă în corpul gazdei...
Şi care creează o armată de insecte care îţi spală creierul.
Ţi-au dat ţie asta şi tu mi le-ai dat şi mie !
- De ce ai făcut asta ? - Agnes !
Nu cred că prezenţa mea aici a fost accidentală.
Ce ?
Ce tot spui acolo ? Nu eu am făcut asta !
Ştiam dacă eram infectată cu aşa ceva. Că doar ştiu ce am şi ce nu am !
- Nu ştiu ce să spun. - Ce ?
- Nu cred că ştiai. - Isuse !
- Ce nu ştii ? - De insecte.
- Ce e ? - Nu ştiu ce s-a întâmplat.
- Nu ştiu. - Ba da !
- Gândeşte-te bine. - Nu ştiu nimic.
- Gândeşte-te bine. - La dracu, nu ştiu nimic.
- Trebuie să cauţi mai adânc. - Nu ştiu ce să caut.
- Haide, spune-mi totul despre Loyd. - Nu ştiu de unde să încep.
- Ia-o de la început. - Am fost la magazin atunci.
Şi eu m-am întors înapoi să iau o ceapă. Pentru că uitasem de ceapă.
Şi apoi când m-am întors el nu mai era.
- Nu se poate să fi plecat. - Nu avea cum să iasă.
- Nu avea. - Nu.
- Cine l-a luat. - Cineva ?
Era deştept. I-am spus să nu vorbească cu străinii.
Vezi. Acum ştii.
A fost cineva pe care cunoştea. Aşa ca tatăl său.
Jerry l-a luat ! Şi eu m-am dus la poliţie şi am încercat să-l găsesc.
- Dar nu m-au putut ajuta. - Nu te-au putut ajuta ?
Nu m-au ajutat. Nici poliţia şi nici FBI-ul...
Pentru că ei l-au plătit pe Gus ca să-l ia.
Şi el i l-a dat lor. L-a dat pe copilul meu !
Bine, mai descoperă o bucată.
R.C a fost aici şi a plecat pentru că ea ne spiona.
- Gândeşte-te. - Tu aveai insectele sub piele.
- Şi eu am adus insectele. - Şi R.C te-a adus pe tine.
Şi apoi tu ai adus insectele. Şi apoi R.C a adus...
R.C a adus insectele. La dracu ! Ea le-a adus.
Şi apoi Gus a ieşit din închisoare. El nu trebuia să iasă, i-au dat drumul.
L-au eliberat mai devreme şi el a venit aici.
- Exact după ce am apărut eu. - Ei l-au trimis.
Ei l-au trimis aici să vadă cum e cu gângăniile astea !
Să vadă cum merge experimentul. R.C ne-a spus că nu sunt insecte.
Dar ea le-a adus. Ei au pus-o ca să le aducă aici.
Şi vocea băieţelului...
- Tot ei au fost... - La dracu !
Ei au pus-o să aducă insectele ca să le dea băiatul lor.
Şo apoi... Dar stai puţin...
Tu nu aveai gângăniile astea pe tine înainte să vii aici.
Tu nu le aveai până să vii aici. Decât după ce...
După ce noi am... Dumnezeule !
După ce noi am făcut... Eu sunt, noi suntem...
Au implantat una în tine şi regina în mine.
Mi-a dat mie insecta-mamă. Şi atunci au început să apară.
După ce am făcut sex. Doamne, eu am fost !
Am fost eu de la bun început. Pentru că l-au luat pe Loyd...
Şi l-au dus la un laborator şi s-a potrivit ADN-ul.
Şi atunci au început să construiască...
Să facă regina şi mi-au dat-o mie.
Mi-au dat mie insecta principală.
Insecta mamă !
Eu sunt insecta mamă ! Eu sunt mama insectelor !
Dumnezeule ! Noi le-am creat !
Noi le-am făcut. Şi nu ne vor mai părăsi niciodată.
Pentru că noi le-am făcut. Şi acei oameni au venit aici să ne omoare.
Pentru că insectele nu se duc în lume să-şi facă treaba. Nu ne părăsesc.
Nu ne vor părăsi niciodată. Doar pe noi ne cunosc.
Şi au încercat să ne omoare ca să trimită insectele în lume !
Dumnezeule ! Ştii ce trebuie să facem ?
Trebuie să le omorâm.
Da. Aşa e.
- Aşa e mai bine. - Trebuie să le omorâm.
Ce a fost asta ?
- Cine e ? - Pizza.
- Nu am comandat nimic. - Ai comandat o pizza ?
Nu.
- Las-o acolo. - Trebuie să-mi dai banii pe ea.
- Cât e ? - 14,74.
- Cu ce e ? - Cu de toate.
- Cu de toate ? - Da.
Cu de toate.
- Vreţi să vă dau restul ? - Nu.
- Ia-i şi pleacă. - Bine.
Dacă nu deschidem uşa, vor ştii că ne-am dat seama.
Nu ! Stai aşa.
- Cum arată ? - Nu sunt vreun expert.
- Nu cred că e curată. - La naiba !
Aggy !
Deschide uşa ! Aggy !
Deschide uşa !
Aggy !
Dă-te la o parte !
La dracu ! Târfa dracului !
Trebuie să facem asta.
Trebuie să distrugem insectele.
Şi regina.
Doamne !
- Eşti pregătită ? - Da.
- O să moară toate. - Da.
Toate insectele micuţe.
Nu vor mai intra sub piele.
- Te iubesc. - Şi eu.
Traducerea şi adaptarea: Cdmaniac (c) www.subs.ro