Deci?
Nimic.
Unde era?
Într-o pungă de plastic, pe verandă.
Ce s-a întâmplat?
Cred că acolo a stat, nu?
Intră.
Mâine, o să-i întreb pe Rochants şi Beaufays dacă au văzut ceva.
Trebuie să fi stat o bucată de timp acolo.
Deja l-am sunat pe Antoine. N-a văzut nimic.
La Marie era robotul.
Casetă a mers aproape 2 ore.
- Când ai plecat? - Nu ştiu.
Nu mult după tine. Pe la 8:45.
- François a telefonat... - Fii atent!
Da aici.
Cum se face că l-am ratat pe tipul ăsta? Nu-mi dau seama.
Poate camera era în maşină.
Nu pare filmat printr-un geam
Undeva pe casa aia poate?
E aiurea. Nu ştiu ce să spun.
Te poţi gândi la cineva care ar putea să o facă ca pe o glumă?
Ar trebui să mâncăm înainte ca totul să fie compromis.
Poate un prieten de-al lui Pierrot.
Vreun tâmpit care face glume cu părinţii prietenului lui.
- Nu? - Mă îndoiesc. Nu-i nostim deloc.
Asta aşa e.
- El unde e defapt? - Cine?
- Pierrot - N-am nici o idee. Va ajunge curând acasă.
Asta era aici?
- Ce? - Caseta.
Nu, într-o pungă de supermarket.
Unde-i?
Nu ştiu. În sufragerie, în cămară, sau pe hol. Ce contează?
Nu era nimic în ea? Vreun bilet sau ceva?
Nu, dar nu te opreşte nimic să verifici şi tu.
Poţi să aduci salata?
Nimic deosebit în seara asta.
- Asta-i pungă în care era? - Da.
Mă crezi tâmpită, sau ce?
Poate ai omis ceva.
Ar trebui să scoţi caseta. Poate am omis vreo eticheta sau ceva.
Uite, eu doar încercam să...
Ah, băiatul e aici. Mai bine mai târziu decât niciodată.
- Salut. - Salut.
Stai jos, Pierrot. O să-ţi aduc o farfurie.
- Unde ai fost? - La Yves'.
De ce?
De ce? Aş vrea să ştiu şi eu. Am nevoie de un motiv?
- Bună seara, Pierrot. - Bună seara, mama.
- Deci? - Marţea, mă duc la Yves'.
Miercurea, avem geometria şi el mă ajută la teme.
Poate-i un fan de-al tău.
Pierrot, nu respira în timpul răsucirii.
André, acelaşi lucru şi pentru tine. Nu respira când te întorci.
- Ce? - Ţine-ţi respiraţia la răsucire.
Thomas, vezi cum loveşti apa.
Pierrot, prea puţin adânc la întoarcere.
Mai adânc.
André, e bine, dar te scufunzi prea mult.
Prea adânc.
Thomas, atenţie la respiraţie.
Ne revedem din nou peste două săptămâni pentru o altă masă rotundă.
Până atunci, lectură plăcuta şi mulţumesc faptului că sunteţi
din ce în ce mai mulţi telespectatori în fiecare săptămână.
Noapte bună.
Staţi aşezaţi Până se termina genericul, vă rog!
Vă mulţumesc tuturor!
Caseta era ambalata în asta.
Ce-i asta?
Ce se întâmpla?
Georges?
Ce?
Nimic...
Nimic, eu...
Sunt obosit.
Ce facem acum?
La ce te referi?
Vrei să sun la poliţie?
Da...
Nu... nu ştiu. Să mă mai uit la desen odată.
Poate ar trebui să mergem acum la poliţie.
Seamănă cu un desen de copil.
Nu ştiu. N-aş putea spune.
Să-l întreb pe Pierrot?
Nu, care-i sensul?
Tu chiar crezi că unul din prietenii lui ar sta afară toată noaptea să ne spioneze?
Ar fi o idioţenie.
De ce l-ai oprit?
De ce nu?
Ce vrei să vezi mai mult?
E aiurea dar sunt speriată.
Vrei să vorbeşti cu Pierrot despre asta?
Nu, crezi că ar trebui?
Nu ştiu.
Nu prea cred în teoria unei farse şcolăreşti.
Atunci ce?
Ce? Ce? N-am nici o idee.
Alo?
- Doamna Laurent - Da.
Bună, aici Manu. George este?
Tocmai a plecat de două minute Îmi pare rău.
Vroiam să-i reamintesc de dosarul Beaumont.
L-a luat. L-am văzut.
Minunat, mulţumesc. O zi bună.
Pa, Manu.
Da?
Aş vrea să vorbesc cu Georges Laurent.
- Cine întreabă? - Aş vrea să vorbesc cu Georges Laurent.
Cine sunteţi? Ce doriţi?
Aş vrea să vorbesc cu cel numit Georges Laurent.
Bună ziua.
Bună ziua. Tocmai am vorbit cu soţia dumneavoastră...
... doreşte să o sunaţi. - OK, merci.
Ce-i cu vederea asta?
A venit cu poşta.
Ce naiba ai, idiotule?
Ce?
Nu poţi fi mai atent, idiotule?
Las-o moartă.
- Mai spune odată. - Ce?
Repetă ce tocmai ai spus.
N-ai ochi în cap?
Cred că visez. Ce tâmpit traversează fără să se uite?
Dar cine merge în direcţia greşită pe o stradă cu sens unic?
Mai urla-te odată.
Hai, urlă din nou.
OK, hai să nu ne batem de la asta.
Tu nu te uitai. ... noi nu ne uităm, OK?
Ar fi mai bine să-ţi ţii gura aia mare închisă.
Îmi pare rău.
În orice caz... Ştim că n-avem ce ajutor să primim.
Atât timp cât nu ne da foc la casă sau ne trimite bombe în loc de casete...
... tot e bine.
Te rog, Georges.
- Bună, tata. - Bună, Pierrot.
- Ce se întâmpla? - Ce vrei să spui?
De ce ai venit să mă iei?
Aveam ceva timp liber. Am crezut că ţi-ar face plăcere.
Aha.
Nu, am lăsat-o pe mama la munca şi am vrut să avem o discuţie.
De ce?
Ea unde a fost?
Am avut ceva treaba împreună. De aceea am vrut să vorbesc şi cu tine.
Înţeleg.
Ce-i cu vederea pe care mi-ai trimis-o?
Ce vedere?
Asta.
Profesoara mi-a dat-o la prânz.
Nu a zis nimic de desen,
dar i s-a părut ciudat că-mi trimiţi vederi la şcoală.
Stând în spate lângă oglinda, ştiţi voi.
Niciodată să nu faci o femeie să aştepte, mai ales o doamnă în vârstă.
Deci m-am dus, m-am prezentat...
... şi am întrebat-o de ce vrea să mă vadă. Ea s-a scuzat că m-a chemat aşa.
Mi-a oferit un scaun. Părea foarte emoţionată.
Aşa că m-am aşezat lângă ea.
A spus că n-a mai fost niciodată aici
şi că nu-i sta în obicei să acosteze străini.
Dar că îi amintesc foarte tare de cineva
şi nu s-a putu abţine să mă abordeze.
Era cineva pe care ea iubise foarte mult.
Ce puteam să fac?
Avea cam 70 de ani. Era emoţionant, mâinile ei tremurând.
Mă rog...
Ştiţi că nu sunt genul sentimental.
Nu chiar.
Dar chiar m-a impresionat.
Şi abia aşteptam să-mi spună despre tipul de care-i amintesc atât de mult.
Cine credeţi că era?
Iubitul ei? Tatăl? Soţul?
Era câinele ei.
Exact.
Şi ce-ai făcut?
Aşa că m-am ridicat şi i-am spus: "Excelent, v-aţi amuzat foarte bine."
Şi m-am întors să plec. Foarte serioasă, m-a implorat să mă aşez.
A spus că îşi dă seama că sună ridicol,
dar că trebuie să mai stau puţin,
să-i ascult povestea până la capăt.
Şi că n-ar îndrăzni să îşi bată joc de mine.
Era ciudat, dar părea atât de disperată...
m-am aşezat la loc.
Şi ea şi-a început povestea.
Cum câinele ei a murit într-un accident rutier în '64.
Nostim, am spus...
Eu m-am născut în '64.
Ea a părut ofensată de faptul că nu o iau în serios.
S-a uitat trist la mine şi a spus, "A fost călcat de o dubiţă...
... pe 17 aprilie, 1964, când tocmai traversa strada.
17 aprilie... E ziua mea de naştere.
Nu se poate!
Exact asta am spus şi eu.
Aşa că a început să-mi spună totul detaliat.
Ieşise cu câinele, a vrut să traverseze
prin spatele unei maşini mari care a mascat dubita care venea
şi câinele a fost călcat.
Bară din fata l-a lovit la gât. Rana a fost adâncă.
Câinele a murit la scurt timp după aceea.
N-o să vă vină să credeţi...
Dă-mi mâna.
Am o cicatrice exact în acelaşi loc.
Haai, e adevărat sau nu?
N-a fost rea povestea.
Pe asta unde ai mai auzit-o?
Nu mă crezi?
Ştiţi că Frédéric m-a sunat?
Simone e mai bine. Operaţia a fost săptămâna trecută.
Cu greu m-am dus să o văd.
Ca să fiu sinceră, n-am fost niciodată foarte apropiate.
A fost întotdeauna distanta.
E greu să dezvolţi o relaţie în cazul ăsta.
Şi Frédéric?
El scrie un scenariu.
Despre?
Nu, dar Maubert l-a cumpărat.
Unde-i fica ei cât ea e în spital?
Cu el şi prietena lui.
Ea cum e?
Drăguţă.
E greu când prietenii se despart şi tu trebuie să fii de o parte sau de alta.
Frédéric s-a schimbat mult.
E mult mai deschis de când a întâlnit-o pe Marianne.
O cheamă Marianne?
Da.
Despre ce-i scenariul?
Ce scenariu?
Nu scrie Frédéric unul?
A, daaa... N-am nici o idee.
Mai aşteptaţi pe cineva?
Nu.
Mă duc să văd.
Cine ar putea fi la ora asta?
Habar nu am.
Unul dintre fanii sai fără îndoială. Preţul gloriei.
Roiesc în jurul lui...
Cine-i acolo?
Ce vrei?
Arată-te, laşule!
Arată-te şi spune ce vrei!
Patetic!
... aparent, se joacă pana pe 15...
- Deci? - Nimic.
- Cum nimic? - Nu era nimeni.
Nu era nimeni afară.
Bine atunci...
Ne răsfăţaţi. O să trebuiască să ţin regim 3 săptămâni.
De ce ai stat aşa de mult afară?
Nu-i nimic. Totul e în regulă. Nu-i nici o problemă.
Nu sunt o nevastă geloasă care îşi suspectează soţul ca o înşeală.
- Mersi. - Scuze.
Sunt puţin nervoasă pentru ca în ultimele zile
am primit nişte pachete şi telefoane anonime.
Tresar de fiecare dată când aud soneria,
mă gândesc că e ticălosul care ne vânează.
Ce fel de telefoane?
Nu ştiu cum... să le descriu.
Aţi fost la poliţie?
Bineînţeles.
Şi?
Şi nimic. Se vor mişca doar dacă suntem atacaţi.
- E scandalos! - E o realitate.
Mâncaţi până nu se răceşte.
Deci.. ce-a fost?
Ce-i cu el?
Dacă tot s-a decis Anne să vă facă părtaşi la "fericirea" noastră
Nu voi mai ascunde nimic.
Eşti satisfăcută acum?
Nu-i foarte distractiv.
Primim imagini cu casa noastră,
aparent pentru a ne arată că suntem supravegheaţi.
Cu plecarile-venirile mele ale Annei şi ale lui Pierrot...
- N-ai nici o idee cine filmează şi cum? - Până acum, nu.
- Să vedem. - Să-i dăm drumu'.
Ce-i asta?
Casa copilăriei mele.
Mai vreţi ceva?
- Nu, gata. - Foarte bine.
Noapte bună.
Nu mai sta acolo.
Stai jos.
Nu mai fi aşa posac.
Ea e aici doar pentru orice eventualitate, doar atât.
- Îmi pare rău. - De ce?
- N-am ştiut... - Încetează.
Nu fi ridicol.
Spune-mi ce mai faci.
Bine. Sunt bine...
De când am vorbit la telefon, nimic nu s-a schimbat.
Pierrot se lupta cu pubertatea.
Anne e ocupată la editura
Şi eu cu programul TV. Cam asta e.
Mătuşa Julie mi-a scris o scrisoare.
Din Marseille.
Nu scapa nici o emisiune de a ta.
Spune că mă invidiază că am un fiu ca tine.
Drăguţ.
Face 80 de ani anul acesta.
Serios?
Ce nu-i în ordine?
Arăţi foarte supărat. Ce-i?
Nimic, sunt ok.
Nu mă bucur să te văd "nu aşa de bine".
Ce vrei să spui prin "nu aşa de bine?"
Pentru vârsta mea, sunt foarte bine!
Nu mă plictisi cu nonsensuri de astea.
Nu eşti cam singura, dacă nu poţi ieşi?
De ce?
Eşti mai puţin singur doar pentru că poţi sta în grădină?
Te simţi mai puţin singur în metrou decât acasă?
Atunci!
Oricum, am prietenii de familie...
cu telecomanda.
De fiecare dată când mă enervează, îi fac să tacă.
Îmi lipseşte să aud pianul.
Încă de când tatăl tău a murit.
Încă mai cânţi?
Nu. Nu am timp, ştii doar.
- Păcat. - Da.
Şi Pierrot, e talentat?
Nu-i interesat. Prefera să iasă cu prietenii.
Are 12 ani acum. Nu?
Şi ce faci pe aici?
Mă duc la Aix unde voi face o emisiune specială despre François Weyergans.
El publica un nou roman, primul după mulţi ani.
Serios?
Ştii pe cine am visat zilele trecute?
Pe Majid
Cine-i Majid?
Cum cine-i! Majid!
M-ai pierdut.
Majid! Fiul lui Hashem.
Copilul pe care plănuiai să-l adopţi!
A.da.
Ciudat, nu?
Ce-i ciudat?
După atâţia ani.
Nu-i ciudat deloc.
Mă gândesc des la copilăria mea.
Vine odată cu vârsta.
Posibi, dar nu sunt chiar aşa de bătrân.
Se întâmpla mai repede decât te aştepţi.
Te-ai gândit vreodată la el?
La cine?
La Majid.
- Nu. - Cum aşa?
"Ce cum aşa?"
Cum se face că nu te gândeşti niciodată la el?
A fost mare chestie pentru tine şi tata la vremea aceea.
A fost demult. Şi nu-i o amintire frumoasă.
Cum dealtfel ştii şi tu foarte bine.
Mda.
Ce-ai visat?
Prostii, dar mi-am adus aminte de el.
Uitasem cu desăvârşire de el.
Şi, ce face Anne?
E bine. Încă lucrează în aceeaşi editură.
Îşi face singură programul.
Şeful ei e prieten de-al nostru.
- Foarte convenabil. - Da.
Nu ştiu ce altceva să-ţi mai spun. Ne vedem rar
şi când o facem, N-am nimic special să-ţi spun.
De obicei, mergem înainte. Nu mari urcuşuri sau coborâri.
Eu sunt bine. Anne e bine.
Pierrot e bine.
Atât cât se poate, în fine.
Suntem toţi foarte ocupaţi, cam asta e tot.
Dar simt ca tu nu eşti foarte în regulă.
Eşti ciudat, Georges.
Ascultându-te, mă îngrijorez.
Ce se întâmpla?
La ce te referi?
Hai, hai...
Nu, serios?
Când pleci?
Mâine dimineaţa. Trebuie să fiu în Aix la 12.
Înseamnă că trebuie să pleci dimineaţa.
Da.
Să o rog pe doamna Arnaud să pregătească micul dejun pentru noi?
Te trezeşti aşa de devreme?
Nu mai dorm prea mult acum.
Ăsta e unul din avantajele bătrâneţii.
- Mă duc să mă culc. Sunt frânt de oboseală. - Noapte bună.
Pot să-ţi aduc ceva? Ai nevoie de ceva?
Nu, e în regulă.
Am tot ce-mi trebuie. Noapte bună.
Noapte bună, Mama.
La ce oră luăm micul dejun?
- La 7? - OK.
- Să-i spun? - Da.
Noapte bună.
- Sting lumina? - Nu.
Nu mai e un copil.
Aş vrea să nu-l am în preajma câteva zile.
Poate fi destul de urâcios câteodată.
Da, mă întreb cu cine semăna.
Când ajungi acasă?
Poţi să-l iei de la şcoală?
Nu pot maine.
Trebuie să strângem de pe aici.
E ultimul nostru prânz în sediul ăsta fiţos.
Da, e o grămadă de lume. E foarte aglomerat, defapt.
Da, o să-i spun.
Şi eu te iubesc.
Bună dimineaţa, mama.
Era un indicator acolo.
Nu-mi dau seama.
Le...
... nin, nu?
- Strada Lenin? - Da, Strada Lenin.
Dar unde?
Ai harta?
Stai aşa.
Romain... Romainville.
Ar putea fi Romainville. Vezi dacă este o stradă Lenin acolo.
Stai aşa.
Am găsit!
E lângă staţia de metrou Mairie des Lilas. Linia 11.
Chiar aici.
Deci ce facem?
Mergem acolo.
E aproape de locuinţa lui Guillaume.
- Şi? - Nimic, voi merge acolo...
voi bate la uşă, să vedem ce se întâmpla...
Aşa pur şi simplu?
Da. Ai o idee mai bună?
De ce nu cu poliţia?
E un gang, strada... Ar trebui să mergi însoţit de poliţie.
Ei pot face mai multe, nu?
Dacă nu-i nimic, ci doar o glumă?
Aşa crezi? Serios?
Ce vedem pe casetă?
O stradă şi un mic gang. Ei doar o să-mi spună...
"Încearcă să baţi la uşa
"şi dacă cineva încearcă să te omoare vino din nou la noi."
Cine ştie de casă în care ai copilărit?
Nu ştiu.
Recunoşti clădirea?
Nu.
Bine, atunci...
O să angajăm un detectiv particular.
Te uiţi la prea multe emisiuni cu crime.
E imposibil să vorbesc cu tine. Fă cum vrei.
- Am o presimţire. - Ce?
Cred că ştiu cine ar putea fi.
Ştii cine-i?
Cred că ştiu.
Păi şi?
Păi trebuie să mă asigur.
Wow, ce naiba e cu tine?
Poate ar trebui să mai împărtăşeşti din înţelepciunea ta solitară.
Asta mă priveşte şi pe mine, nu crezi?
Nu pot să-ţi spun pentru că nu ştiu.
E doar o bănuială.
Şi mie nu poţi să-mi spui?
Nu.
Wow...
Nu ştiu ce să...
Tu îţi dai seama ce spui?
Te rog, nu e ceea ce crezi.
Cam ce aş crede?
Doamne, vrei să o termini?
Este o vagă supoziţie.
Nu vreau să alarmez pe nimeni înainte de a şti mai multe.
Aşa că nu e treaba ta.
Nu-i treaba mea?
Cred că visez!
Credeam că este treaba mea terorizata fiind de telefoane anonime
şi de prostiile astea de casete!
Aproape speriată să mai ies din casă!
Nu-i grija mea când eu stau trează toată noaptea
făcându-mi griji pentru tine şi Pierrot şi toate mizeriile astea?
Dacă nu e grija mea
să revenim la treburile casnice. Vrei ceva de mâncare?
Sau poate vrei să-ţi aduc ceva de băut?
Anne, te rog, dacă aş fi ştiut...
Ce-ai fi făcut?
Ţi-ai fi ţinut gura?
Te rog...
Îţi dai seama ce prostii spui?
N-ai auzit niciodată de încredere?
Îţi dai seama că faci exact ce vrea tipul ăsta să faci?
El vrea să ne răvăşească vieţile.
Şi tu reacţionezi exact cum se aşteaptă el.
Poţi avea puţină încredere în mine?
Să am încredere în tine?
De ce nu invers măcar odată?
Ce ar fi să ai tu încredere în mine? Cine refuza să acorde încrederea aici?
Imaginează-ţi că ar fi fost invers.
Că aş fi spus...
"aş avea idee despre cine ne terorizează dar nu pot să-ţi spun."
Minunat, nu?
Asta e ideea ta despre o relaţie bună
"bazată pe încredere reciprocă?"
Ar trebui să auzi şi tu ce zici.
O clipă!
Vin!
Scuze, eram în mijlocul...
Uite cine-i aici!
Cine eşti tu?
Vrei să intri?
După tine.
Ia loc.
Pregăteam prânzul.
Ce vrei de la mine?
Ce vreau? Eu?
Vrei bani?
Bani?
Atunci ce?
Te deranjează dacă mi-ai spune cum m-ai găsit?
E un joc, Aşa-i?
Nu vreau să-l joc.
Am crescut.
Observ.
Şi, care-i scopul acţiunilor tale?
Ce acţiuni?
Îţi baţi joc de mine?
Poţi să-mi spui şi mie de ce ai venit aici?
Cum m-ai găsit?
Ce-i asta?
N-o mai fă pe prostul.
Deci?
Stai jos, te rog.
Poate nu o să-ţi vină să crezi dar nu aşteptam vizita ta.
Ăsta e adevărul.
Eşti ultima persoană la care mă aşteptam s-o văd la uşa mea.
Bine. O să continui jocul să văd până unde merge.
Puteam foarte bine să te fi dat pe mâna poliţiei.
Deci, n-ai nici o idee şi eşti surprins să mă vezi.
Ce crezi că m-a adus până aici?
Cine îmi terorizează familia de săptămâni întregi?
Nu ştiu.
De ce vorbeşti ca şi cum nu ne-am cunoaşte?
Nu m-ai fi recunoscut, aşa-i?
Afară, pe stradă, ai fi trecut pe lângă mine.
La început, nici eu nu am fost sigur.
Când într-o zi din întâmplare am nimerit la tv pe emisiunea ta
acum câţiva ani...
Specatcolul cu două scaune lipite...
Tu stăteai foarte aproape de invitat, faţă în faţă...
Nici atunci nu am fost sigur.
Am avut doar o senzaţie nasoală.
Ciudat, nu?
M-am simţit scârbit şi nu ştiam de ce.
Când în sfârşit numele tău a apărut, Am început să înţeleg.
Şi apoi... flerul.
Cum te-ai învârtit să intri în televiziune? N-ai mai pus mâna pe proprietate?
Spune-mi ce vrei.
Nimic.
Ce-aş putea să vreau de la tine? La ce te gândeşti?
Bani?
Te tot cramponezi de ideea asta acuzându-mă că încerc să te şantajez.
Nu te-ai schimbat.
Cu ce-aş putea să te şantajez?
Cine-mi trimite casete?
Casete?
Ciudat. Nu m-am mai bătut de când eram copil.
Mi se pare respingător.
Dar acum...
Dacă nu încetezi cu jocul ăsta prostesc...
O să mă cotonogeşti?
Sigur nu ţi-ar fi greu.
Eşti mult mai mare decât data trecută.
Bătându-mă nu rezolvi nimic.
Chiar dacă mă baţi până mă omori.
Dar tu eşti prea rafinat să faci asta.
Mai presus de orice, tu ai avea cel mai mult de pierdut.
Ce tot spui?
Nu-i adevărat?
Eu cred că da.
Ce n-ar trebui să facem ca să nu pierdem nimic?
Tu eşti mai bătrân şi mai puternic decât mine.
N-am de ales.
Bine, atunci...
Mama ta e bolnavă?
Pe asta de unde ai mai scos-o?
Nu-i aşa greu de ghicit, nu-i aşa?
Ce vrei? Răzbunare?
A fost o doamnă foarte drăguţă.
Îi sunt recunoscător şi tu ştii asta.
Tatălui tău deasemenea.
Am să plec acum.
Dacă mai încerci să te bagi în viaţa mea,
să-mi sperii familia
ori să-mi faci rău în vreun fel
o să regreţi, ţi-o jur.
Mă ameninţi?
Da, te ameninţ.
Crede-mă, vorbesc serios.
Te cred.
Dar tu nu mă crezi.
Nu vreau nimic de la tine.
Şi nu ţi-am trimis niciodată vreo casetă sau altceva.
Nici asta.
Mă bucur că ai venit.
Alo
Aici Georges Laurent. Pot să vorbesc cu soţia mea?
Mulţumesc.
Salut, eu sunt.
Am fost acolo. Nu era nimeni.
Nu, era doar o uşă ca toate celelalte.
Era încuiată.
Aşa am făcut.
Mi-a spus că e nelocuită.
Cred că e o magazie sau ceva de genul ăsta.
A fost o doamnă foarte drăguţă.
Ii sunt recunoscător şi tu ştii asta.
Tatălui tău deasemenea.
O să pleca acum, dar să fii sigur de o chestie.
Dacă mai încerci să te bagi în viaţa mea,
să-mi sperii familia
ori să-mi faci rău în vreun fel,
o să regreţi, ţi-o jur.
Mă ameninţi?
Da, te ameninţ.
Crede-mă, vorbesc serios.
Te cred.
Dar tu nu mă crezi.
Nu vreau nimic de la tine.
Şi nu ţi-am trimis niciodată vreo casetă sau altceva.
Nici asta.
Mă bucur că ai venit.
asta-i tot?
Casetă a mai mers încă o oră dacă vrei să vezi cum se simţea.
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Şi acum?
Ştiu. A fost o prostie din partea mea să te mint.
Îmi pare rău.
Nu te înţeleg.
Îmi pare rău!
Nu înţeleg cum vezi tu lucrurile.
Spui "Îmi pare rău" şi dintr-o dată totul este în ordine, am dreptate?
Ce ar trbui să fac? Să te implor Ce am făcut aşa de teribil?
Am minţit doar ca să te scutesc de stres. A stat lumea în loc din cauza asta?
Îmi pare rău.
Am presupus că e el. Nu de la început dar după caseta cu casa mamei.
Nu vroiam ca tu să ai de a face cu asta.
Părinţii lui au lucrat pentru noi.
Tata l-a plăcut. Se pare că erau muncitori buni.
În octombrie '61, FLN a chemat toţi Algerienii la o demonstraţie în Paris.
October 17, 1961. Asta ca să-ţi faci o imagine.
Papon (fost ministru de interne). Masacrul poliţie.
Au innecat cam 200 de Arabi în Sena
Se pare că şi părinţii lui Majid au fost printre ei.
Ei nu s-au mai întors niciodată.
Tata a mers la Paris să-i caute.
I s-a spus că ar trebui să fie bucuros că a scăpat de un cuplu de cioroi.
Şi apoi?
Apoi...
Părinţii mei s-au decis să-l adopte pe băiat.
Nu ştiu de ce.
S-au simţit responsabili într-un fel.
Aşa...
Asta m-a deranjat. Nu-l vroiam în casă.
I-au dat o cameră.
Şi trebuia să o împărţim, înţelegi. Eu aveam 6 ani!
Şi ce-ai făcut?
Nimic...
Am spus minciuni despre el.
Ai spus minciuni despre el?
Asta-i tot?
Ăsta-i motivul pentru care vrea să se răzbune?
Aşa se pare.
L-ai ameninţat.
Mda. N-a fost tocmai cea mai bună mişcare.
N-a fost tocmai o mişcare inteligentă?
A fost o prostie. Ştiu. Mi-am ieşit din fire.
Mie mi se pare că nu minte.
Cum aşa?
Mi se pare că a fost întradevăr surprins.
- Dar caseta? - Care?
Crezi că e o înscenare?
He'd have to be awfully cunning.
Cine altcineva ar putea fi? Nu pot să-i citesc gândurile.
De ce ne trimite chestia asta?
Să mă ţină la curent. Spre deosebire de tine.
Şi atunci cine ne trimite celelalte casete?
De unde să ştiu?
Ce fel de minciuni ai spus despre el?
Nu-mi amintesc.
Minciuni copilăreşti.
Chestii inventate. Prostioare.
Deci?
Deci ce?
Încetează să te porţi ca un tâmpit!
Dacă l-ai fi acuzat de furtul ursuleţului de plus,
nu ar dori răzbunare după 40 de ani.
Nu-mi amintesc!
Mai bine zi că nu vrei să-mi spui?
Pentru Dumnezeu, ce vrei mai mult să-ţi spun!?
N-am nici o idee.
Tu îţi aminteşti prostiile pe care le-ai făcut când aveai 6 ani?
Ce s-a întâmplat cu el?
A fost trimis. Era bolnav.
La un spital sau o casă de copii, nu ştiu exact.
Într-o zi, a dispărut şi eu am fost bucuros.
Apoi am uitat toată povestea. E normal, nu?
Şi părinţii tăi?
Au uitat şi ei, presupun.
A fost doar o chestie pe parcursul câtorva luni.
Doar o chestie?
Cum ai vrea să-i spun? O tragedie?
Poate a fost o tragedie. Nu ştiu.
Nu mă simt responsabil pentru asta.
De ce m-aş simţi?
Totul e atât de absurd.
I-ai povestit mamei tale despre asta când ai fost în vizită?
Sigur.
Ah, văd ca totuşi ai încredere în cineva.
Isuse! Ea ştia deja povestea.
Nu i-am spus despre casete.
Şi, ea ce a spus?
Nimic.
Îmbătrâneşte. Nu-şi mai aminteşte.
Sau nu vrea. Nu ştiu.
E neplăcut pentru ea.
Eşti drăguţ că ai venit aşa de repede. Cum îţi mai merge?
Bine mulţumesc. Dumneavoastră?
Ocupat ca de obicei, Ştii cum e.
Te rog, ia loc.
Ce mai face soţia? N-am mai văzut-o de o grămadă de timp.
E foarte bine.
Tocmai au publicat o traducere a cărţii lui Pereira despre globalizare.
S-a zbătut din greu pentru ea şi a fost un succes.
Minunat, ar trebui să o cumpăr, dar ştii cum e, nu am niciodată timp.
Transmite-i toate cele bune.
Desigur. Mulţumesc.
O cafea?
Nu, mulţumesc. Am băut deja prea multă azi.
O să trec direct la subiect. Te gândeşti probabil că te-am chemat
să vorbim despre formatul noii tale emisiuni.
Asta poate să mai aştepte.
Directorul de programe nu va decide nimic până la vară.
The decision was due by May 15.
Ştiu, dar ce pot să zic?
Încâlcite sunt căile Domnului. Dar ale televiziunii publice şi mai şi.
Nu mi-aş face griji.
Că reuşim noi să ne descurcăm de fiecare dată, nu-i aşa?
- Să te audă Dumnezeu! - Din păcate, polytheismul domneşte pe aici.
Dar după cum am spus, nu-ţi fă probleme. Totul se va rezolva.
Cu prestigiul tău şi cu telespectatorii tai fideli!
Da, da, sigur.
Mă rog... te-am chemat pentru o prostie
ca să fiu sincer mă face să mă simt un pic jenat.
Ieri, secretara mi-a lăsat o casetă pe birou.
Îmi era adresată dar nu scria nimic pe ea.
De obicei, nici nu mi-ar fi arătat aşa ceva.
S-ar fi uitat repede la ea şi ar fi aruncat-o la gunoi.
Nu sunt interesat de prostiile trimise de fanii tăi.
Dar s-a gândit că ar trebui totuşi să o văd.
Pe caseta apari tu având o conversaţie privată
cu un tip într-un fel de apartament.
Aparent fără nici un subiect în plus, n-am vrut să fiu indiscret.
Dar evident tu nu ştiai că eşti filmat.
Am vrut să te întreb dacă ştiai despre ce e vorba.
Şi dacă da, ce părere ai.
Îmi pare rău că v-am implicat şi pe dumneavoastră în chestia asta.
Tipul este fiul unor fermieri algerieni
care au muncit pentru părinţii mei prin 1960.
El are o ura patologică fata de familia mea
Şi acum încearcă să-mi facă rău cu chestiile astea.
Îmi pare rău.
Înţeleg. Nu poate fi prea plăcut pentru tine.
Ai fost la poliţie?
Sigur, dar bineînţeles că ei nu fac nimic,
atâta timp cât nu se întâmpla nimic "dramatic".
Aparent, tipul ăsta vrea să-ţi distrugă cariera.
Dumnezeu ştie pe unde a mai trimis caseta.
Mda.. adevărat.
De ce e aşa de pornit?
Scuze că mă bag dar el nu pare atât de agresiv.
Da, ştiu. Pe caseta eu par cel agresiv.
Vizita mea la el a fost consecinţa campaniei sale de teroare.
Soţia mea şi cu mine suntem foarte îngrijorat, normal.
Îmi închipui.
Nu ai idee ce-l determină să facă asta?
Habar nu am.
Aparent, e convins că a fost tratat rău de mine şi familia mea.
Defapt, ultima dată când l-am văzut, aveam 6 ani. E nebun.
Îmi pare rău pentru dumneavoastră. E o poveste oribilă.
Sper să se rezolve curând.
Ar fi foarte neplăcut că chestia asta să se răspândească.
Ştiu.
O să-mi angajez un avocat să se ocupe de problemă.
Aşa să faci. E o idee bună.
Nu-ţi face griji pentru noua emisiune. O să fie o prioritate pentru mine.
Minunat, mulţumesc.
N-ai pentru ce. E şi lupta mea. Doar ştii cât de mult cred eu în tine.
Vă mulţumesc. Mi-aţi putea da caseta?
Caseta?
Ah, caseta. Am distrus-o imediat.
N-am vrut să ajungă în mâini nepotrivite.
Înţeleg.
Aşa aţi fi făcut şi dumneavoastră, nu?
Deschide.
Deschide!
Hai, deschide!
Deschide la dracu'!
Ce crezi că ar fi trebuit să facă?
Ce ar fi trebuit să facă?
Glumeşti?
Ai fi prostit-o pe Mathilde în halul ăsta?
Oamenii vorbesc între ei, nu?
Calmează-te.
Gata.
Calmează-te.
E timpul să ne întoarcem la birou.
Da.
Guvernatorul provinciei Nassiriyah, o italiancă desemnată de Americani
Barbara Contini,
cere o mai mare deschidere asupra acestui subiect.
Italienii fiind sub comanda britanică
aceştia din urmă având statutul de forţa ocupanta.
Este vital pentru toate ţările coaliţiei care s-au alăturat acestei misiuni
să beneficieze de aceleaşi reguli.
Pentru o mai mare omogenitate şi o mai bună coordonare.
În final, Preşedintele italian Ciampi...
Era şi timpul.
Unde ai fost până acum?
Am mâncat în oraş cu Pierre.
Fără să-mi spui? De ce ţi-ai închis mobilul?
De ce?
Tu îmi spui ceva din ce faci?
- Hai să nu o luăm de la capăt. - Exact.
Pierrot s-a culcat deja?
Credeam că a fost cu tine.
Cu mine? Doar ştii că am fost la muncă, nu?
S-a dus la Yves după ore.
Ai numărul lui de telefon?
S-a dus la ora de innot la ora 5 cu Yves
şi tatăl lui Yves i-a luat după.
Alo, sunt Anne Laurent.
Vroiam să vă întreb dacă ştiţi ceva de Pierrot.
A.da?
A spus ceva?
Da, dacă nu vă supăraţi, pot să vorbesc direct cu el?
Bună, Yves.
Ţi-a zis Pierrot unde vroia să se ducă?
Nu, tocmai asta e...
Aţi mai făcut ceva după aia?
V-aţi certat?
Nu, nu ştiu... Ok, Înţeleg.
Dacă auzi ceva, poţi să ne dai un telefon?
Ai numărul nostru?
Ok, mersi. La revedere.
A plecat de la Yves pe la 6:30.
I-a spus că va fi cu plecat cu noi în weekend-ul sărbătorii Înălţării Domnului.
Mă duc să mă uit în camera lui.
Deci?
Nu ştiu.
Trebuie să sunăm la poliţie.
Dacă i s-a întâmplat ceva?
- Ce să se întâmple? - Nu ştiu.
Dacă a fost lovit de o maşină sau...
Deschide, Poliţia!
Deschide!
Da?
- Ce se întâmpla? - Unde-i băiatul?
Care băiat?
El este?
Ai vreo veste de la el?
Mă duc cu ei până la secţie.
Nu am nici o idee.
Are un fiu.
El trebuie să fi fost cel care a făcut casetele.
Ei susţin că nici măcar nu ştiu cine-i Pierrot.
Nu, s-au uitat doar după Pierrot.
Ei spun că investighează răpiri, nu de casete.
A mai sunat cineva?
Întrebam doar, nu se ştie niciodată.
Trebuie să închid. Sună-mă dacă se întâmpla ceva nou.
Desigur.
Ar fi bine să vă duceţi acasă acum.
Avionul vostru pleacă foarte dimineaţa...
Nu-ţi fă griji. Am făcut bagajul ieri. Doar mă cunoşti...
Aţi fost întradevăr foarte drăguţi dar aş prefera să rămână singură.
Singura, Îţi vei imagina ce e mai rău.
Pierre...
Hai, să mergem.
Dacă ai nevoie de ceva, sună.
- Promiţi? - Da.
Poţi să suni la orice oră.
Mersi, ştiu.
Corsica nu e altă planetă.
Pe curând, draga mea.
- Deci? - Nimic nou.
Probabil nu a fost un accident de circulaţie.
Nu s-a raportat nimic de la spitale.
Şi cei doi tipi?
Pretind că nu-l cunosc.
Şi despre casete?
Amândoi neagă.
Ştii ceva, hai las-o moartă. Poliţia nu e interesată...
... de nimic altceva în afară de răpire.
Pentru casete, avem nevoie de dovezi.
Se vor ocupa şi de asta, dar e un întreg desiş birocratic.
O întreagă procedură de urmat. Un raport de întocmit, avocat...
Pe poliţişti nu îi interesează dacă au legătură una cu alta.
Vrei să spui că le-au dat drumul?
Nu vreţi să intraţi?
- Noi tocmai plecam. - N-am vrea să vă deranjăm.
Prostii! Haideţi...
Eu i-am rugat să plece. Eram extenuată şi doream să fiu singură
Îmi pare rău.
Toate astea... Chiar îmi fac greaţa.
Nu, nu i-au eliberat, îi ţin în arest.
Puştiul s-a enervat, a început să ţipe. Aşa că l-au închis.
Taica'su a început şi el...
Aşa că sunt amândoi închişi acum până dimineaţa.
- Şi apoi? - Apoi le vor da drumul.
Dacă nu sunt dovezi, nu au încotro.
E doar o bănuială, nimic mai mult.
Ce vei face acum?
Acum, am să mă duc să mănânc ceva. N-am mâncat nimic toată ziua.
Ce naiba, ai înnebunit?
Îmi pare rău.
Anne Laurent... Vă mulţumesc din suflet.
Intraţi, vă rog.
Nu, mulţumesc. Am parcat aiurea.
L-am sunat pe soţul meu, Care deasemenea e foarte încântat şi vă mulţumeşte din suflet.
Măcar atât am putut să fac.
Vă rog, intraţi.
Nu, trebuie să plec.
Am vrut doar să fiu sigură că ajunge întradevăr acasă.
Ce vreţi să spuneţi?
Vă datorez scuze. Eu...
Pentru ce?
Nopţile le lucrez la spital.
Aşa că nu sunt prin preajmă.
Când François are câte un prieten la el... Înţelegeţi, suntem mai liniştiţi.
Nu ştiam că fiul dumneavoastră nu a sunat. Am ajuns pe la 7...
Oh, nu-i nimic. Nu e vina dumneavoastră dacă...
Sunteţi sigură că nu vreţi să intraţi?
Vă mulţumesc, nu.
Nu ştiu cum să... să-mi exprim recunoştinţa.
Pentru nimic.
Îmi pare rău că aţi trecut prin aşa o spaimă.
La revedere.
Mulţumesc din nou.
De ce nu spui nimic?
Ce-ar fi de spus?
Întradevăr.
- Ce se întâmpla? - Nimic.
Haide!
Ce crezi tu că se întâmpla?
De ce nu ai spus că o să rămâi la acest François?
Nu te-ai gândit că am fi îngrijoraţi dacă dispari aşa?
Care-i problema, după tine?
Nu ştiu.
Hai nu mai fi încăpăţânat.
Ce se întâmpla?
Ce, dragule?
Dacă tu nu ştii, nu văd cum am putea face ceva în privinţa asta.
Nu-i nici o problemă.
De ce ar trebui să fie vreo una? Tu ştii mai bine decât mine.
Lasă-mă în pace!
Ce vrei să spui, ce ştiu eu mai bine?
Întreabă-l pe Pierre. Întotdeauna el ştie tot!
Ce vrei să insinuezi cu asta?
Nimic.
De ce ai spus asta atunci?
Eşti gelos?
Ce îţi imaginezi?
Ca eu şi Pierre... Asta-i absurd!
Pentru că vorbim des la telefon?
E un prieten. Prieten de-al meu şi al tatălui tău.
Ce te face să crezi...
Stai aici, cu tine vorbesc!
Nu mai fi atât de îmbufnat. Nu ai nici un motiv să te porţi aşa!
Uită-te la mine, tu rog!
Jur că ai înţeles greşit.
Mă intrb cum ai putut să te gândeşti la aşa ceva.
Te iubesc.
Întradevăr... Te iubesc.
Taică-tu şi cu mine am fost morţi de îngrijorare
când am văzut că nu mai ajungi acasă.
Găseşti asta...
Atât de absurd?
Nu eram chiar morţi, dar eram speriaţi. Pentru că te iubim.
Te iubesc.
Mâine, Îi i-au un interviu celui care ascrisThe Smart Gang.
Ai adorat cartea aceea dacă îmi aduc bine aminte,
Dacă îmi dai cartea, O să-l rog să-ţi dea un autograf, ok?
Ai vrea?
Eşti în regulă?
Sunt bucuros că eşti acasă.
Noapte bună.
Noapte bună, tata.
Folosinduse de numele Berrychon ca pseudonim.
Isabelle a păstrat controlul total asupra muncii lui Rimbaud.
- Era o adevărată fabrica de bani. - Aşa-i.
A început să-şi construiască aura sa
de călugăriţă pioasă.
Ca un zidar care ridică un zid.
Apoi, a început să se amestece în munca lui Rimbaud.
Deja ştim că poemele care o şocau au ajuns pe foc.
Pot fi de acord cu descrierea făcută Isabellei.
Este aceeaşi pe care am avut-o înainte de a începe cartea.
Suntem de acord, cu toţii, până la acest punct.
În acelaşi timp, Aş vrea să mai adaug că...
Stop, devine prea teoretica discuţia.
Taie până la "Suntem de acord până la acest punct."
Şi derulează până la momentul când Teulé vorbeşte despre homosexualitate.
Pe la... pe la 0:30.
- Nu contează. - Ăsta e limbajul poetic.
Dar eu cred că Rimbaud este...
La "Eu cred" să încercăm
o lărgire de cadru...
Ce vrei?
Ce s-a întâmplat?
Mersi că ai venit.
Intră.
Despre ce e vorba?
Ia loc.
Nu, nu vreau. Ce vrei?
Sincer nu am nici o idee despre casete.
Asta e tot?
Te-am sunat pentru că am vrut să fii prezent...
Eu sunt Te rog, încearcă să scapi de ei.
Sunt în dormitor. S-a întâmplat ceva groznic.
Nu pot să dau ochii cu ei chiar acum.
Grăbeşte-te, te rog.
Ce s-a întâmplat?
Majid s-a sinucis.
Am fost acolo. Şi-a tăiat gâtul.
Ce?
Da, exact cum auzi.
Din păcate, nu e o glumă.
Cum adică ai fost acolo?
Spun că am fost la el acasă.
M-a sunat să mă duc până la el, ca să-mi explice despre totul despre casete.
- Aşa că m-am dus. - Şi?
Şi nimic.
Şi a spus, "Am vrut ca tu să fii prezent" şi şi-a tait gâtul.
Asta nu poate să fie adevărat...
Încearcă să scapi de ei. Trebuie să vorbim.
Ce să le spun?
Nu ştiu.
Ce le-ai spus când am sunat?
Că era un necunoscut care a întrebat de tine.
- Şi? - Nimic. M-am scuzat şi am plecat.
Nu ştiu. Spune-le că nu te simţi bine,
ori ca Pierrot este bolnav.
Te rog!
- Au plecat. - Am văzut.
Fără lumină.
Ce le-ai spus?
Că i-am minţit.
Ca defapt erai tu la telefon.
Şi că trebuie să mă întâlnesc cu tine pentru că ai nişte probleme.
Nu s-au oferit să te însoţească?
Ce vrei acuma, o transcriere a întregii conversaţii.
Scuza- mă.
Ce s-a întâmplat?
Aşa cum ţi-am spus.
Am mers acolo. M-a invitat înăuntru Şi s-a sinucis.
Era o grămadă de sânge.
Apoi, am fugit.
Te-ai dus după ajutor?
Ce?
Nu, a murit pe loc.
Ce ai de gând să faci?
Mai era cineva prin preajmă?
Nu, de ce?
Hai spune!
La ce oră s-a întâmplat?
După-amiaza asta pe la 4, cred.
După aceea te-ai dus la poliţie sau ce ai făcut?
Nu.
Ce ai făcut în tot timpul ăsta? Unde ai fost?
Nicăieri.
În oraş.
Trebuie să spui poliţiei.
Dacă te-a văzut cineva, ai putea fi suspectat.
Then he'd have achieved his goal.
Ce?
Cum ce, ai tu altă explicaţie?
Pentru ce?
Pentru ce altceva m-ar fi chemat?
Ce i-ai făcut?
Ce?
- Când? - Atunci demult?
Cine s-ar fi gândit la aşa ceva?
Mai întâi, ne trimite toate casetele alea tâmpite.
Îţi aduci aminte acele desene?
Se pare că au fost un fel de avertismente, nu?
Georges!
I-am spus mamei că scuipa sânge.
Ei nu m-au crezut, înţelegi?
Doctorul l-a examinat, fără să-i găsească ceva.
Era un bătrân nebun.
Doctorul nostru de familie, înţelegi?
Apoi i-am spus că tata vrea să omoare cocoşul.
Era o... pasăre sălbatică.
Rea, întotdeauna ne atacă.
Aşa că a omorât-o el.
I-a tăiat capul.
Cocoşul s-a zbătut.
Majid era plin de sânge.
Şi le-am spus că a făcut-o ca să mă sperie.
Ca să-şi taie acum gâtul doar pentru asta...
Ar fi al naibii de stupid, nu crezi?
Ei de ce erau aici?
Cine?
Pierre şi Mathilde.
Aşa era stabilit.
Vroiam să ne uitam împreună la emisiunea ta.
Am uitat.
Credeam că sunt în Corsica.
Au fost doar o săptămână.
S-au întors ieri.
Salut, ce mai faci?
Bine, mersi. Tu?
N-am uitat de cartea ta. Am sunat săptămâna trecută.
- Dar încă nu a ajuns. - Nu-i nici o grabă.
Poate vine cu poşta de azi.
- Ai vorbit cu Malembert? - Da, o să-ţi aducă el dosarul.
Pot să vă vorbesc, vă rog?
Ce doreşti?
Aş vrea să stau de vorbă cu dumneavoastră.
Nu am timp domnule. La revedere.
Ce vrei de la mine?
De ce sunteţi aşa de speriat, domnule?
Ce vrei? De ce eşti aici?
Mă lăsaţi să intru la d-voastră.
Nu am timp. Ţi-am spus.
Nu vă cred, domnule.
Dacă refuzaţi să vă găsiţi timp, voi face o adevărată scena
şi voi spune oamenilor lucruri pe care nu ar vrea să le audă.
Nu cred că aţi dori asta.
Asta e o ameninţare? Nu am nimic de ascuns.
Serios?
Tinere, MOartea tatălui tău cred că te-a afectat.
Dar refuz să mă implici în asta.
Vin imediat.
Poliţia mi-a confirmat declaraţia.
A fost sinucidere.
Aşa că, te rog, dispari din faţa mea.
De asemenea te sfătuiesc să încetezi să ne terorizezi cu casetele astea tâmpite.
Nu am nimic în comun cu casetele.
Chiar înainte de a muri tatăl tău a insistat să-mi spună că nu e el.
Crezi ce vrei. Eu nu mint.
Aş dori să vorbesc cu d-voastră, vă rog.
Nu vreau să mă cert cu tine în faţa tuturor.
Spune ce ai de spus şi pleacă sau chem poliţia.
O să fii evacuat cu forţa. Ştii că nu are voie oricine aici.
Ascult.
De ce sunteţi aşa de nervos? Ce v-am făcut?
Ce mi-ai făcut?
De săptămâni, îmi terorizezi familia şi pe mine cu casetele tale de căcat!
Şi nu mă poţi face să cred că nu eşti tu în spatele lor!
Tatăl tău nu era capabil să facă asta.
De ce aş face astea, domnule?
Lasa politeţile astea cretine, ok?
L-aţi lipsit pe tatăl meu de posibilitatea de a primi o bună educaţie.
Orfelinatul l-a învăţat ura nu politeţea.
Cu toate astea m-a crescut bine.
Nu uit asta din cauza ta.
Nu am terminat.
Ce mai vrei? Să te baţi cu mine, asta vrei?
Dacă vreţi neapărat.
Sunteţi probabil mai puternic decât mine. Hai, dă-i drumul!
Ştii ceva? Eşti bolnav.
Eşti la fel de bolnav ca taicatu'.
Nu ştiu cu ce obsesii tâmpite ţi-a împuiat capul
dar pot să-ţi spun un lucru...
Nu o să reuşeşti niciodată să mă faci să mă simt responsabil
din cauză că viaţa tatălui tău a fost tristă sau ratată.
Nu mă simt responsabil!
Înţelegi asta?
Dacă vreo dată mai încerci să-mi faci rău mie sau familiei, ai să regreţi.
Ţi-o garantez.
M-am săturat de prostiile tale!
Ah, da.
Ameninţări... Sunteţi foarte bun la astea.
Te aştepţi să-mi cer scuze?
De la cine?
De la mine?
Şi ce vrei să mai ştii?
Nimic altceva.
Vroiam să ştiu cum e să ai, viaţa unui om pe conştiinţă.
Asta-i tot.
Acum ştiu.
Minunat, acum totul e mult mai bine, nu?
Te-ar deranja dacă aş pleca acum?
Chiar vă rog.
Salut, totul e bine?
Am sunat doar ca să-ţi spun că am să mă întind puţin.
Nu, am venit mai devreme acasă.
Sunt cam obosit. Cred că am luat o mică răceală.
Nu, te rog, fără de astea.
În orice caz, nu aveam nimic de făcut la birou.
Totul e bine. Mă simt doar terminat.
Să nu mă trezeşti când vii acasă. Am luat două pastile.
Când ajunge Pierrot acasă?
Tu o să te întorci până atunci.
Spune-i să aibă un pic grijă de săracul sau tată bătrân.
Te iubesc. Pa.
Vino înapoi!
Lăsaţi-mă!
Nu vreau să merg!
Calmează-te!
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania