10.000 de pagini.
Viaţă şi iubirile mele.
Asta ar însemna o femeie pe pagină.
Doamne, ce obosit sunt.
Dar este o poveste pe care nu am aşternut-o.
Francesca.
Este o poveste care nu se cade să o spun eu.
Aşa că ţine-o pentru tine.
- Cât timp? - Nu ştiu.
- E bărbat şi tu eşti o curvă. - Eu sunt actriţă.
Care e diferenţa?
Giacomo.
Să o asculţi pe bunica.
- Tu ştii că te iubesc foarte mult. - Mama.
Ascultă-mă. Priveşte acolo.
Într-o zi, te vei întoarce în Veneţia
şi eu mă voi înapoia pentru tine.
Îţi promit.
Cu alte cuvinte, când mor eu.
Nu e vina ei. E glasul sângelui.
O pasiune pentru dragoste. Irezistibilă.
Sophia, iubito.
Soţul meu.
Soţul tău este cel mai norocos bărbat din Veneţia şi el nu o ştie.
E norocos că nu este în Veneţia.
Scumpa mea dragă, te iubesc cum nu am mai iubit.
Tu eşti încununarea visurilor mele.
Te rog, fă din nou dragoste cu mine.
Casanova, spune-mi că eu sunt aleasa.
O spun mereu.
- Iubito, am venit acasă. - Soţul meu.
Îl cunosc bine pe Casanova. E leit el.
- A venit vânzătorul de gheaţă? - Da.
Şi vine şi mâine.
Nu te lua după ce spun oamenii.
Eu nu cuceresc. Eu cedez.
Nu am căutat niciodată glorie ca iubit.
Atunci, Signor Casanova, ce anume cauţi?
Un moment care să dureze o viaţă.
Deci, spune-mi.
Acest ordin excepţional de măicuţe căruia îi aparţii.
Este un ordin foarte strict?
Foarte. Nu tu
bijuterii sau haine frumoase după apusul soarelui
şi, înapoi în chiliile noastre la...
- Atât e ceasul? - Nu e musai să pleci.
Trebuie. A fost minunat. Dar...
Dar...
De unde ştiu eu că tu eşti adevăratul Casanova?
Da! Da!
Casanova, te caută Inchiziţia.
Iartă-mă.
Repede. Dacă te prind, te duc la spânzurătoare.
Giacomo, o clipă. Spune-mi că eu sunt aleasa ta.
Tu eşti aleasa mea.
- Nu mă vei uita, promiţi? - Nu, cum aş putea.
- Casanova. Pentru tine. - Mersi.
- Unde e Casanova? - Am depus un jură...
Osândă eternă. Pentru o noapte cu Casanova.
Mi se pare corect.
L-am încolţit.
Haideţi.
... ore de studii ale unor gânditori onorabili ai vremurilor noastre, inclusiv eu.
La acest subiect nu sunt demodat.
Nu spun că locul femeii este la bucătărie şi în pat.
Ce spun... Desigur că acela le este locul.
Ce spun este ca ele să fie educate acasă.
În domeniile superioare ale ştiinţei şi filosofiei, femeile doar ne distrag,
ne trag înapoi la poftele noastre lumeşti.
Deci, cer ca nici o femeie să nu pună piciorul în incinta acestei universităţi.
Să dăm cuvântul opoziţiei.
Şi acum, Dr. Giordano de Padua.
- Prea târziu, domnilor. - Linişte.
Să vă arăt cine aduce pe cine înapoi la realitate.
Femeia este aer şi foc, graţie şi putere.
Ca acest vas micuţ
care s-ar ridica la cer, dacă nu ar fi oprit de balast -
de saci de nisip.
Greutatea bărbaţilor cu capul plin de nisip.
Numai o femeie poate face demonstraţie cu o jucărie.
Dacă intelectul superior al bărbatului s-ar gândi la aşa ceva, îmi înghit vorbele.
Înghite-ţi pledoaria asta, căci sunt cuvintele filosofului Bernardo Guardi,
care se pare trăieşte în acest oraş.
Bernardo Guardi. Nebunul ăla.
Aşteaptă până-l prinde Inchiziţia.
Îl numeşti nebun,
dar el înţelege femeia mai bine decât oricare bărbat din această aulă.
Pun rămăşag că e şi mai norocos cu ele la pat.
Târfa.
Uitaţi-l. Acolo.
Opriţi-l.
Imobilizaţi-l.
Domnilor, scuzele mele.
Aţi văzut?
Greutatea bărbaţilor.
Dar nu am ştiut ce se întâmplă. El...
M-a fermecat.
Mi-a spus că este Sfântul Duh.
Şi s-a mai întâmplat.
Eşti învinuit de depravare, păcate, erezie.
Cu alte cuvinte: adulter cu o novice.
Şi ce mai novice!
Pentru care pedeapsa este moarte prin spânzurare, mâine în zori.
Iar de data asta admiratorii tăi sus-puşi, nu te vor mai putea ajuta.
Scuzaţi-mă, dle Inchizitor. Dogele.
Dalfonso.
Prinţe, tocmai vorbeam de tine.
Ce te aduce aici?
- Am un interes special... - Am un interes special.
De data asta prizonierul a fost condamnat pe mărturia unei măicuţe.
Un interes special în martor.
- Sora Beatrice? - O vorbă între patru ochi.
Tu nu ştii cine este?
- Cine? - Viitoarea amantă a Cardinalului Lopresta.
Am fost încredinţat cu protecţia virginităţii ei.
Astăzi ea pleacă la Roma.
Martora ta este sora Cardinalului Lopresta.
Sora lui? O, Doamne! Romanii ăştia.
Gândeşte-te, Părinte Dalfonso.
Cine va fi învinuit că a târât-o în afacerea Casanova?
Nu te grăbi.
Eu?
Signor Casanova, se pare că este un alt caz de identitate greşită.
Eşti liber să pleci.
Tu ştii că îţi sunt prieten, dar sunt criticat de Roma.
Veneţia, din păcate, este văzută ca un focar...
Ei bine, ca un focar imens
cu aşternuturi de mătase şi cărţi eretice pe sub saltele.
Lumea aici cedează plăcerilor fizice şi scepticismului.
Nu-mi abuza simpatia pentru tine.
Vei fi expulzat din Veneţia.
Excelenţă, eu venerez frumuseţea. Nu e nimic rău în asta.
- Fă-o la Paris, Londra. - Nu pot părăsi Veneţia.
- De ce? - Aştept pe cineva.
- S-ar putea să te dezamăgească. - Nu. Mi-a promis că se va întoarce.
Tu nu înţelegi.
Te expulzez din Veneţia, spre binele tău.
- Dacă nu... - Dacă nu ce?
Dacă nu îţi găseşti o soţie respectabilă.
O fată de familie bună îţi va oferi protecţie.
O soţie?
Curând vine Carnevale. Când autorităţile închid ochii la indiscreţiile noastre.
- Tu faci păcat în Postul Mare. - Balul e în câteva zile.
Atunci, ar fi cazul să nu mai iroseşti timp.
- Între timp, eşti cuminte. - O soţie?
- Fără scandal... - Să mă însor?
... dueluri, escapade la beţie.
'Neaţa, Lupo.
- Am fost îngrijorat pentru tine. - Ai avut dreptate să fii.
- Mă însor. - Felicitări. Cu cine?
Încă nu ştiu. M-a căutat cineva?
Proprietarul, croitorul, creditorii obişnuiţi.
- Uită-te la tine. Unde ai fost? - E ca şi cum sunt însurat.
Pregăteşte-mi un alt schimb de haine. Ies la cumpărături.
- Contesa Morelli-D'Aosta. - Da. Ah, dar sforăie.
Da, îmi amintesc. Lady Veronique Costello.
Dumnezeiască.
- Ducesă de Urfe. - Da.
- Nu şi-a otrăvit soţul? - Nu-mi amintesc.
Giulietta Badalamente.
Din păcate, ea încă nu şi-a otrăvit soţul.
- Dacă mi-ai spune ce căutăm. - Nu ştiu.
Frumuseţe, modestie, puritate.
Şi restul.
Lupo. Am avut o viziune.
Încă îţi spionezi virgină?
Nu se va uita niciodată dacă nu-i atragi atenţia.
Tot oraşul vorbeşte despre asta.
Este îngrozitor.
Crezi că bărbaţilor le-a plăcut să audă că nu sunt buni în pat?
Dacă asta voiau, îşi întrebau soţiile.
Francesca, arogantă nu e atrăgătoare la o femeie.
Nu este arogantă. Este furioasă.
- Fructe, sire? - Nu lua partea surorii.
E adevărat. Ea ştie că e mai deşteaptă decât mulţi bărbaţi,
asta îi face pe bărbaţi să pretindă că sunt superiori,
ceea ce pe ea o enervează şi se interpretează că aroganţa.
Giovanni, du-te de la geam. O să te ia vecinii drept stană de piatră.
Nu, Vittorio. Dincolo.
Francesca, săptămâna asta este foarte importantă. Ai responsabilităţi.
În câteva zile, mulţumită ţie, nu voi mai fi sărac.
Mulţumită tatălui tău care a logodit-o cu fiul cel mare al unui văr avut din Genova.
Ascultaţi aici. "Travestit misterios la universitate
"răstoarnă legile gravitaţiei,
"face să apară diavolul din aer,
"aproape porneşte un incendiu."
Chiar nu înţeleg nimic?
Fii recunoscătoare. Nu voi permite o altă manifestare scandaloasă la universitate.
- Este prea mult în joc. - Nu vreau să mă mărit cu el.
- Te rog. Voi fi damnată dacă o fac. - Bun, dacă tu nu vrei, mă mărit eu.
E amuzant, nu?
Sunt damnată să fiu văduvă şi să colectez praf.
Mamă.
Bravo!
Ştiu de ce faci asta, cu logodnicul.
- De ce fac, ce? - Haide!
Totdeauna te strecori afară, în taină.
Şi eşti slabă.
Este limpede că ai un iubit ascuns.
Bine, nu spune.
Un cadou pentru fiica dumitale.
Nu ştiu ce să spun. Este splendid.
- Dar nici nu o cunoşti pe fiica mea. - Îi cunosc reputaţia, Signor Donato.
Şi toţi o cunosc pe a ta. Signor Casanova.
Totdeauna m-am întrebat cum arăţi.
Arăţi normal, din câte văd.
Cum să te fac să înţelegi?
Victoria este acel lucru rar - o virgină de Veneţia.
Da, am auzit de ele, dar invariabil descoperi că...
Îmi cer scuze. Te rog să continui.
Mulţumesc. Ea a dus o viaţă protejată.
Nu i-a trecut nici un gând murdar prin cap.
Sigur că nu.
Nu a fost niciodată singură în cameră cu un bărbat. M-am asigurat eu de asta.
Nu i-aş refuza nimic ca să îi garantez o inocenţă fericită.
- Ar trebui să fie într-o mănăstire, dar... - Ferească Sfântul.
- Exact. Se spun atâtea. - Da.
Pe de altă parte, eşti dumneata, Signor Casanova,
cel mai notoriu iubit al femeilor din Veneţia,
presupus să aibă cea mai lungă... listă de cuceriri vreodată ştiută.
Un virtuos al dezmierdărilor intime.
Un maestru al multiplelor...
- Ce-a fost asta? - Voi ajunge să o iubesc.
Nici vorbă. La tine, ideea iubirii e senzualitate,
să reduci femeile la un smârc înfiorat de...
Victoria!
Ai păţit ceva?
Îl vreau. Îl vreau. Te rog, te rog, papa.
Nu voi fi niciodată fericită fără el.
- Felicitări. M-am logodit. - Eşti o minune.
- Chiar te însori? - Da.
Mi-ai întinat mănuşa.
Vreau să spun, păpuşă. Iubirea mea.
- Cum mi s-a adresat? - Nu ai întinat-o. A picat din senin.
Mulţumesc. Mi-ai întinat iubirea.
Victoria e logodnica mea.
- Serios? - Da.
- În sensul că mă voi căsători cu ea. - Ea nu a menţionat nimic.
Încă nu i-am cerut mâna.
Poftim, sire.
Acum ce faceţi, lucraţi împreună? Lupo!
San Cremori, în zori.
Refuz să mă duelez cu tine, stimate domn.
- Laşule. - Ai noroc că mă port frumos.
Nu ai nici un drept să refuzi să-ţi aperi onoarea.
Eu am acest drept.
Cel plesnit are drepturi. Astea-s regulile.
Vezi?
- Îmi spui şi mie, de ce-ai făcut asta? - Nu ştiu.
San Cremori, în zori.
- Pe cine voi avea onoarea să ucid? - Pe Lupo Salvato.
Mulţumesc.
- Nu-ţi uita mănuşa. - Mulţumesc.
Cu siguranţă, noi nu...
Care e treaba cu "noi"? Tu l-ai lovit. Tu te duelezi cu el.
Văd că ţi-a pierit zâmbetul, acum.
Haide!
Mărul îmi distrage atenţia.
Bine. Mă duelez eu cu el.
Pot fi şi Lupo Salvato.
Ticălosule!
Signor Salvato.
Vai!
Domnul va explica regulile duelului şi va observa corectitudinea.
- Foarte bine. - Vă rog să fiţi atenţi, domnilor.
Rămâneţi în spatele liniei până vă dau eu semnalul.
Când unul se împiedică sau cade, celălalt ridică sabia până zic eu: "continuaţi."
Da.
Dacă se rupe sabia, însoţitorul vă va înmâna sabia de rezervă.
- Avem sabie de rezervă? - Da, avem.
Duelul se termină la primul semn de sânge.
Stăpâne!
La o parte. Haide.
Stăpâne.
Vechea poveste cu schimbatul.
L-ai fi ucis.
Şi tu eşti?
Francesca Bruni. El este fratele meu.
- O iau eu, sire. - Regret Signor Salvato.
Cred că ar fi cazul să regreţi.
- A fost un caz de identitate greşită. - Identitate greşită?
Lui Giovanni i-a intrat în cap că tu o curtai pe Signorina Donato.
- Zău? - Vorbeşte toată Veneţia.
Victoria Donato cea neviciată se mărită cu craiul, Casanova. Îl cunoşti?
Filosoful, care îşi dedică viaţa perfectării experimentului? Da, îl cunosc.
Nu. Libertinul care îşi dedică viaţa seducerii femeii.
Este evident că vorbim despre aceeaşi persoană.
Trebuie să fie ceva în neregulă cu un om ca el.
Îi lipseşte ceva în viaţă. Poate, dragostea adevărată.
Dragostea este adevărată în multe feluri.
A spune "Iubesc nesincer" este la fel de ilogic ca "Cred nesincer".
Şi tu eşti filosof.
Am petrecut multe ore, singur cu Casanova,
cugetând la căile iubirii şi cum ne face una cu îngerii.
Şi cu bestiile.
Nu dezbat cu tine, dacă îi iei parte unui om
a cărui idee despre iubire cere jertfa zilnică a unei femei.
Nu am simpatie pentru femeile care nu au altă pretenţie decât să-i fie o jucărie.
Spune-i din partea mea că ce-şi închipuie el să fie iubire, e de fapt iubire de sine.
Şi iubirea de sine este neîncrederea în sine.
- Bine zis. - Da.
De filosoful Bernardo Guardi. Ar trebui să-l citeşti.
- Clar. - Îl respect pe bărbatul adevărat
care se păstrează pentru femeia care îl merită.
Dacă aş fi eu acea femeie, l-aş iubi numai pe el şi pe tot restul vieţii.
La revedere, Signor Salvato.
Dacă lupta continuă, unul din noi ar fi avut un motiv bun de regret.
Cel rămas în picioare, bănuiesc.
Francesca Bruni.
- Vreau banii. - Săptămâna viitoare.
- Ai promis. - Am promis prea devreme.
- Du-te la dracu. - Ne vedem acolo. Mulţumesc mult.
Sincer. Zău, ce tupeu.
Poţi să-l crezi pe omul ăsta?
Adică, el chiar nu ştie cine eşti?
În loc să fie onorat că oameni ca noi îi datorează bani.
- Lupo. - Ce e?
Am făcut o mare greşeală.
- Adevărat? - Da.
Trebuie să o găsesc.
Stăpâne, sunt cam derutat.
- Am crezut că s-a luat o decizie. - Ştiu.
Francesca. Soseşte mâine.
Logodnicul tău.
Are un logodnic.
La fel ca şi tine.
- Giovanni. - Mario, ce faci?
- Îmi pare rău. - Giovanni, iar te faci de ruşine.
- Daţi-mi voie. - Mulţumesc. Îmi pare rău.
Mamă, el este Signor Salvato.
Azi dimineaţă, ai avut un conflict neplăcut cu fiul meu.
Nu a fost nimic mai extenuant decât înviorarea de dimineaţă.
Să mergem.
Îmi cer scuze.
- Sora ta are un logodnic? - E înamorată de Casanova.
- Cine? - Victoria.
- Iubita mea. Ţii minte? - Da.
- Logodită cu Casanova. - Da.
Va trebui să-l baţi la jocul lui.
Cum? Am de-a face cu un seducător de clasă mondială.
- Bună ziua. - Deci? Ce ar face Casanova?
- Nu ştiu. Ce ar face Casanova? - Nu şi-ar plânge de milă.
- Presupun că nu. - Mizeria nu atrage.
Vrei să fii iubit, trebuie să meriţi iubirea.
Asta e prima regulă. Şi a doua,
fii flacără şi nu molia.
- Flacără, nu molia. - Da.
E vocea mea. A devenit foarte puternică.
Şi, sora ta este fericită cu noul ei logodnic?
Nu. Nu l-a văzut niciodată.
- Adevărat? - Pe deasupra, ea are un iubit secret.
- Un iubit secret? - Da.
- Cine? - Păi, nu ştiu. E secret.
Oricum, iese mereu pe furiş în... Vezi?
Îmi pare rău.
Lupo, uite-o.
Îi cumpărăm trusou Victoriei.
Încă trei zile până la nuntă.
Nici un contact înaintea nunţii. Sunt un tradiţionalist.
Vreau să spun, contact social, desigur.
Paolo, trage la mal.
Un iubit secret.
O s-o ciocănească rău de tot.
De la Roma.
Cancelaria Inchizitorului.
"O cloacă de erezie şi adulter."
Cu siguranţă, nu... Ah, se referă la noi.
127 plângeri împotriva lui Signor Casanova. Îl cunoaştem?
Vei vedea că sunt suspiciuni că se bucură, Casanova, de protecţia acestei cancelarii.
Asta este absolut ridi...
Este capul lui, sau al nostru.
Mai bine să fie al lui. Dă-mi caietul.
Vai!
L-a epuizat complet.
Am găsit cum îl cheamă.
E scriitor.
"Subjugarea femeilor de Bernardo Guardi."
Nu-i de mirare. I-a pătruns în minte şi în suflet.
"Trăim în mijlocul unei dominaţii masculine şi care e rezultatul?
"Jumatea poporului lipseşte la ospăţ?"
"Nu ai drept la proprietate şi guvernare, nu, nici o opinie...
"Dacă bărbatul vrea să facă femeia să se îndrăgostească de el,
"tot ce are de spus...
"Tot ce are de spus este,
"Domin conversaţia de prea mult timp. Tu ce..."
... părere ai despre asta?
- Carne? Eu sunt croitorul. - Aşa e. Mă ierţi.
Mulţumesc, dle.
Tu ce părere ai despre asta?
Ce părere am? Păi, aş zice...
Nu, Lupo. Mă... Pot să beau un ceai?
Desigur.
Mamă, logodnicul meu soseşte mâine. Ce să fac?
E simplu. Fă-ţi datoria.
E datoria mea să mă mărit cu un bărbat pe care nu-l cunosc, doar pentru că e bogat?
Da. Datoria ta faţă de tatăl tău, care are cele mai bune intenţii.
Căsătoria este un sanctuar, draga mea.
Şi iubirea?
Iubirea?
Iubirea este altceva.
Este atunci când vremea este bună în fiecare zi,
fiindcă vântul şi ploaia sunt un alt fel de vreme bună.
Asta este iubirea.
Poate te vei îndrăgosti de soţul tău.
El nu este încă soţul meu.
Dacă te opui dorinţei tatălui tău, vom continua să trăim ca datornici,
la mila celor cărora le suntem datornici.
- Dar, dacă onorezi logodna... - Contractul.
Promisiunea de căsătorie
atunci grijile noastre se vor sfârşi.
Este între tine şi conştiinţa ta.
Amin.
- Signor Salvato. - Vin aici să mă spovedesc.
- Ce faci? - Ce mărturisiri am de făcut?
Păi, să vedem.
Gelozie.
Mândrie.
Invidie.
Disperare.
Şi tu?
Am venit să-mi pregătesc sufletul pentru căsătorie.
Eşti îngrijorată, Signorina Bruni.
Grijile mele nu te privesc pe tine şi foarte puţin pe mine.
Promisiunea de căsătorie nu e o glumă, în special pentru o femeie independentă.
Văd că fratele meu umblă cu vorbe. Pe viitor n-are decât să se dueleze singur.
- Nu poţi intra. - Nu-ţi fă griji. Sunt doctor.
- Nu eşti Casanova? - O pot dovedi dacă-mi arăţi pieptul.
- Vii des la biserică? - Te-am urmărit.
Sigur Casanova e cel pentru care logodnicii dau gust urmăririi.
Dacă l-ai cunoaşte, nu l-ai mai condamna.
Dacă ai înţelege femeia, nu i-ai lua apărarea.
Iubirea nu este o aventură de o noapte sau de două săptămâni.
Şi iubirea adevărată nu creşte cu numărul de ibovnice. Se iroseşte.
- Unde îţi e instrumentul? - Îl scot imediat.
Nu îi poţi condamna pe cei care caută iubirea unde pot.
Probabil e doar murmurul carnal, care încă nu a aflat zvâcnirea inimii,
menit doar pentru o noapte şi nu pentru viaţă.
Şi totuşi, nu poate fi tot una cu iubirea?
Se pare că vrei să-mi faci curte şi să mă numeri printre cuceririle tale în pat.
Aici vorbim de Casanova, iar eu sunt un alt bărbat.
Vezi tu, Casanova nu poate înţelege
că din toate căile iubirii adevărate
există o cale.
Şi acea cale este suma celorlalte.
Dar, domin conversaţia de prea mult timp.
Tu ce părere ai despre asta?
- Ce ai spus? - Cum adică?
- Sunt în iad. - Sunt ocupată.
Un alt răvaş pentru iubitul tău? I-aş spune că s-a terminat.
Dă-mi pace. Mă mărit cu Papprizzio.
- Ce am făcut? - Cineva a vrut să-ţi citească pamfletul.
- Ce? - Ai arătat cuiva opera mea?
Nu am arătat nimănui nimic, pe memoria tatălui tău, pe care l-am slujit bine.
Şi te-a concediat pentru furt.
- Unde este manuscrisul? - L-am dus la tipografie.
Îl scrii tu, îl tipăresc sub numele meu, iau comision.
Toată lumea e mulţumită, cu excepţia preoţilor.
- Ai pantofi noi, Guardi? - I-am primit de la biserică.
Să nu minţi.
O completare la pagina cinci. Du-o la tipografie.
Nu a venit nimeni. Nu m-a mituit nimeni. Altfel m-aş fi îmbătat.
El e.
- Uite. Adaugă asta la capitolul unu. - Mulţumesc.
Guardi spune: "De ce să-şi încorseteze femeile silueta lor naturală?"
- Signorina. - Am lăsat fereastra deschisă.
Iubito, am atât de multe ferestre şi atât de puţin timp.
Să ne ardem corsetele.
- Ce faci? - Scuzaţi. Să-mi fie iertat. Fără intenţie...
Să vă ajut.
"În inima fiecărei femei, este loc pentru un animal drag.
"Câinii, pisicile aduc alinare, afecţiune.
"Cât de rar e bărbatul care ştie că animalul preferat al femeii de azi
este porcul cel inteligent şi nobil."
- Porcul? - Plătesc pentru daune. Sunt bine dotat.
Dacă sunt făcut... Pardon. S-a înţeles greşit.
Vrei să-i spui doamnei, că Signor Salvato a venit cu un cadou?
Stăpâna mea zice că porcul nu poate intra.
Dar, primeşte animalul.
SERVICIILE TALE NU MAI SUNT NECESARE
Am noutăţi despre logodnic. Se numeşte Papprizzio.
Este din Genova. Soseşte la miezul zilei.
Este bogat.
Bineînţeles că este.
Zilele astea, totul iese pe dos, Lupo.
- Cât datorăm? - Cam 1.500 de lire.
Pregăteşte costumul numărul doi, Lupo.
Cui îi aparţine albia asta?
Mie, sire.
Sunt Pietro Papprizzio, negustor din Genova.
- Şi ce marfă ai? - Untură.
Cea mai fină din lume. Spune-i, Fulvio.
O putină de untură.
Nu ai auzit niciodată de untura mea? Mare lipsă.
Până dimineaţă, vreau să văd afişul ăsta pe fiecare canal, stradă, colţ de apă.
- E clar? - Semnează aici.
Signor Papprizzio?
- La dispoziţia dumitale, sire. - Dimpotrivă, la a dumitale.
Familia logodnicei m-a trimis să te întâmpin şi să te duc la vilă.
Vilă? Am făcut rezervare la Hotel Grifasi.
Nu ţi-au spus? Grifasi e închis.
- Serios? De ce? - Lupo.
- Igrasie, sire. - Exact.
Vilă, eh? Atunci, arată-mi calea.
- Servitorul meu se va îngriji de bagaje. - Ai totul sub control.
Primul lucru pe care îl voi face este să-mi vizitez logodnica
după ce mă fac prezentabil, bineînţeles.
Da. Şi, de obicei, cam cât durează?
"Casanova a cumpărat un porc.
"Casanova a dus porcul la casa Bruni."
Goliţi. Totul.
Iau eu asta.
Înălţime!
Inchizitor Dalfonso, eu sunt Episcopul Pucci.
O, Episcope...
Am primit însărcinarea să te eliberez din funcţie.
Să spun că papă nu este mulţumit cu rata progresului, ar fi puţin spus.
Tu şi anturajul tău veţi fi trimişi într-o misiune la băştinaşii
unei regiuni ecuatoriale.
Ce fel de băştinaşi?
Hai să spunem, că au un mare nesaţ pentru religie.
Deci, casa asta a aparţinut libertinului Casanova?
Da, dar a fugit din cauza datoriilor şi
noi am luat vila la un preţ foarte rezonabil.
Adevărat? Cât de rezonabil?
Lupo?
- 1.600 de lire. - Da.
- Dă-mi o chitanţă. - Desigur.
Pot să fac şi baie pentru 1.600 de lire?
"Casanova a cumpărat un porc?
"Casanova a dus porcul la casa Bruni.
"Casanova s-a întâlnit în doc cu Papprizzio.
"L-a dus pe Papprizzio acasă la el."
E cineva aici care poate să-mi explice asta?
I-ai trimis pe toţi să fie mâncaţi.
Atunci, va trebui să aflăm noi răspunsul.
Papprizzio? Mahărul de untură de porc din Genova?
Suntem aici să descoperim erezie şi imoralitate penală.
Dacă e vorba de slănină, mă gândesc cu groază la depravarea din Veneţia.
Sunt surprins, dar am o impresie bună despre oraş.
- Serios? - Este o piaţă masivă pentru untură
şi îmi propun să folosesc puţin spirit genovez ca să o penetrez.
- Bine gândit. - Anunţuri, ziare.
- Este exact ce-i lipseşte Veneţiei. - Este exact la ce mă gândeam şi eu.
- Fii cu ochii pe servitor. - Cum? A plecat.
- Unde? - Eu de unde să ştiu?
Am pregătit o bagatelă pentru iubita mea - un mic cadou de nuntă, pentru mireasă.
- Vreţi o demonstraţie în avanpremieră? - Da, te rog.
- Este foarte... - Minunat. Splendid.
Sincer. Da.
Cine este?
El era?
De unde voiai să ştiu?
Ce căutăm?
Orice.
LUI PIETRO PAPPRIZZIO DE LA FRANCESCA BRUNI CU SPERANŢA
Am găsit casa, sire. Signora Bruni şi fiica ei vă invită să luaţi ceaiul cu ele.
Bun.
Atunci, chartreuse să fie, Fulvio.
Imediat, stăpâne.
Aştept cu nerăbdare să o văd.
Sper ca ea
să nu fie dezamăgită de mine.
Sper să nu creadă că sunt... Nu ştiu.
Care e cuvântul? Expresia pe care o caut?
- Rotund? - Poftim? Ce-ai spus?
Doreşte domnul o gustărică înainte de ceai?
Vezi cufărul acela care aduce ca formă cu salamul?
- Da. - Este plin cu salam.
- Aici eraţi? - Da.
- Foarte impresionant. - Mulţumesc.
- Nuanţa de verde ideală pentru siluetă. - Eşti prea amabil.
Trebuie să plec. Nu aveam o întâlnire?
- Cum? Ah! Redactorul. - Să văd cum se vinde ultima mea carte.
- Eşti scriitor? - Am mâzgălit şi eu ceva.
Stăpânul e autor faimos de amor şi de cum să satisfaci femeia.
- Aţi auzit de Bernardo Guardi... - Lupo, şşşt!
Suntem între prieteni. Scuze.
- N-am ştiut. - Îmi pare rău. Nu am vrut.
Dumneata, sire, eşti Bernardo Guardi?
Acesta este pseudonimul meu. Dar, trebuie să juri că nu spui nimănui.
Jur. Pe onoarea mea, sire.
Jurământul meu solemn. Bernardo Guardi.
Fulvio, asta cere puţină gândire.
Da, chiar aşa. Este o mare onoare, sire.
Uită-te la mine.
Mă uit.
Acum, uită-te la el.
Da. Sincer, asemănarea nu e tocmai exactă, nu.
Da. În Genova, îi spunem reclamă.
Da. Bine. Şi ce-i cu asta? Dacă te iubeşte cum eşti...
Nu m-a văzut niciodată.
- Nici pe furiş. - Serios?
Da. Scumpe maestre Guardi. Ia-mă sub tutelajul tău, te implor.
Te voi plăti cu generozitate. Oricât îmi ceri, voi plăti.
- Tu vrei să te instruiesc? - Vreau să mă transformi.
Dragul meu, nu ai decât o oră până să o întâlneşti.
Nu vreau să mă duc. Nu mă poţi face să merg.
Se întâmplă că, ultima mea carte, care încă nu e în librării, tratează aparentă.
Legătura dintre trup şi spirit este puţin înţeleasă.
În afară de mine, evident.
- Maestre Guardi. - Da?
Mă poţi face să arăt ca acolo?
- Da, pot. - O, Doamne!
Dar asta cere curaj, timp.
- Detenţie îndelungată în vila asta. - Curaj. Da.
- Înţelegi? - Înţeleg.
Fulvio. Voi trimite servitorul, Fulvio, la casa Bruni cu un răvaş.
- Nu e nevoie. Oricum, e în drumul meu. - Excelent.
Putem începe? Vreau să încep, chiar acum.
Splendidă.
Giovanni. Signor Papprizzio este aşteptat în orice clipă.
Vittorio, spune-i lui Signor Salvato că nu sunt acasă.
Ciudat! Eram sigur că am fost invitat la ceai.
- Ai fost? - Noi nu luăm ceaiul.
Trebuie să fi uitat de o invitaţie.
- Cred că i-ai spus servitorului meu. - Îl aşteptam pe logodnicul Francescăi.
Într-adevăr. Şi iată-l.
Doamnelor, iertare. E timpul să mă prezint sub numele meu adevărat.
Signorina Bruni, nu mă numesc Salvato.
În faţa ochilor îl ai pe cel mai devotat şi norocos logodnic,
Pietro Papprizzio, venit tocmai din Genova.
Signor Papprizzio.
Toate tinerele pe care le-am cunoscut în Genova şi-au ascuns sentimentul adevărat
orbite de visul unui imperiu al porcului.
Se uită la mine şi văd un munte de untură.
Nu. Nici pe departe.
Dimpotrivă, ar trebui să te împlineşti.
Nu-mi plac bărbaţii slabi. Tatăl ei era enorm.
Cu toate acestea, am rămas fidel logodnicei pe care nu am cunoscut-o.
Dar am vrut să mă asigur, înainte să mă declar, că şi ea s-a păstrat pentru mine
şi că nu a fost sedusă de primul adulator care venea cu un...
Porc.
Probabil că tu eşti adulatorul de care mă avertizai, signor.
Sunt logodită şi tot ceea ce ştiu despre tine este...
Poate îţi aminteşti trimiţându-mi aceasta.
"Lui Pietro Papprizzio de la Francesca Bruni,
"cu speranţa mea."
Probabil ar fi trebuit să aduc şi celelalte epistole pe care mi le-ai scris.
Unica dorinţă pe care o am e că vei ajunge să mă iubeşti.
Şi dacă nu poţi, sau dacă este altcineva pentru care inima ta bate în secret,
te voi elibera din această logodnă.
Nu este. Nu este.
Eminenţa Sa, Episcopul Pucci.
- Poate că nu e timpul cel mai nimerit. - Nu, Excelenţă. Suntem încântaţi.
Trebuia să fi trimis vorbă, dar cum abia am sosit
şi cum soţul tău, răposatul ambasador, era atât de venerat la Sfântul Scaun,
papa era dornic să nu fie dat uitării.
Dă-mi voie să ţi-l prezint pe viitorul meu ginere.
- Fiica mea Francesca. - Draga mea.
Ce caută cel mai temut inchizitor al papei în Veneţia, Episcope Pucci?
Nu. Sunt încântat să ştiu că reputaţia mă precede.
Vaticanul m-a trimis pentru probleme morale.
- Ce fel de probleme morale, Episcope? - Cele normale. Adulter, erezie.
Şi cum, exact, defineşte Biserica erezia?
Nu cred că erezia este un subiect pentru o domnişoară.
De ce? Noi nu putem fi eretice?
Cred că logodnica mea, Episcope Pucci, doreşte să afle mai multe de la dumneata.
Dacă nu te superi.
Foarte bine.
Erezia este o insultă adusă învăţăturilor Bisericii.
Este o rebeliune împotriva valorilor şi eticii noastre.
Şi mai la subiect, vei înţelege asta,
deoarece eşti femeie şi înţelegi căile femeilor,
de unde şi conceptul de "capriciu",
erezia este ceea ce spun eu că este.
De exemplu, acel scriitor, Bernardo Guardi, este un eretic.
Şi mă rog, de ce?
Vittorio, unde este ceaiul?
Cuvintele lui Guardi fac femeile să fie nemulţumite,
- bărbaţii să se îndoiască de bărbăţie. - Serios?
Dacă eşti admiratoarea acestui Guardi, am veşti proaste pentru tine.
Nu va mai scrie.
Colegii îl caută peste tot pe străzi, chiar acum.
Îmi pare rău.
- Episcope, nu serveşti un ceai? - Mulţumesc, nu. Am treabă.
Pot avea onoarea de a te însoţi la carnaval?
Dar, nu am făcut nimic rău.
Sunt nevinovat. Aţi greşit adresa. Daţi-mi drumul.
Haide.
Un mesaj urgent din partea lui Bernardo Guardi.
Cine eşti?
Nu contează. Inchizitorul Şef de la Roma este aici şi e pus pe crimă.
- Amână publicarea ultimului pamflet. - Prea târziu.
O, Doamne! Opreşte vânzarea lui.
- Regret. - Exact asta spune. Porcul.
- Eu întotdeauna am ţinut porci. - O, deşteaptă.
Bun.
Vezi să fie gata la vreme pentru bal.
Stăpâne.
- Cum merge tratamentul? - Păi...
- Arată mai bine? - Da, păi...
Este imposibil să arate mai rău.
Tu eşti, Maestre? Maestre Guardi, tu eşti?
- Alo. Cine e acolo? - Doamne Sfinte. Ai realizat imposibilul.
- Mulţumesc. - Cu ce anume l-ai uns?
- Untură, în mare parte. Jeleu de izmă. - Alo?
- Puţin zat de cafea. - Bravo ţie.
- Tu eşti, Maestre? - Da, Papprizzio.
- Cum arăt? - Păi, să vedem.
Da. Este foarte bine. Va da rezultate bune.
I-am cerut omului tău o oglindă. Nu găseşte nici una.
- Ei bine... Lupo, oglindă? - Nu găsesc nicăieri nici una.
După aplicarea tuturor tehnicilor tale, sunt nerăbdător să verific progresul.
Da, desigur.
Bravo, Fulvio. Băiat bun.
Doamne!
Dă rezultate!
- Dă rezultate, nu? - Da.
- Dă rezultate. - Da, într-adevăr.
- Ai transmis regretele mele casei Bruni? - Da.
- Bun. Vreme rea sau alte motive? - Da. Sigur că da.
Şi Francesca? I-am promis că o duc la bal dar cred că am nevoie de mai mult timp.
Da, cred că ai dreptate. Ai nevoie de mai mult timp.
- Nu-ţi fă griji. Mă ocup eu de asta. - Bravo.
Tu relaxează-te. Lupo, pe burtă mai mult.
Da, Lupo. Pe burtă mai mult.
Signore, Episcopul Pucci doreşte să te vadă.
Cum să nu.
Mă numesc Bernardo Guardi, dar nu sunt acel Bernardo Guardi.
Hai, termină cu minciunile, Bernardo. Nu este nici o ruşine să fii scriitor.
Hai să jucăm un mic joc.
Eu încep o propoziţie şi tu o termini.
"O femeie este aer şi..."
Şi ce, Bernardo?
Nu ştiu. Belea?
Vânt? Aer şi vânt?
Nu. Să-ţi dau un mic indiciu, da?
Nu de ceai mă plâng. De apă.
Deci, Signor Papprizzio, cât de bine îl cunoşti pe Casanova?
Ai grijă cum răspunzi.
S-ar putea să devin interesat în persoana ta.
Nu am fost prea...
Nu am fost prea deschis, acasă la Signora Bruni.
Pentru Casanova am venit, ca să-l spânzur.
Păcătosul ce pângăreşte învăţătura Bisericii.
Mă urmăreşti? Bun. Deci, de ce te-ai dus cu Casanova acasă la el?
- Închiriez de la el. - Închiriezi?
- Strict afaceri. - Afaceri.
Cred că a plecat din oraş pentru o zi sau două.
- A plecat din oraş? - Da.
Dacă ştiu ceva, ştiu că e puţin probabil să lipsească de la Carnevale.
Signor Papprizzio, dacă m-ai ajuta să încheiem cariera păcătosului pe veci,
crede-mă, Biserica îţi va fi foarte recunoscătoare.
- Cât de recunoscătoare? - Furnizor exclusiv de untură la Vatican.
Care înseamnă multă untură.
Este o ofertă atrăgătoare.
Avem o înţelegere?
Mă vei ajuta să-l prindem pe Casanova?
Pe numele meu de Papprizzio.
- Iertare, Prea Sfinţite. - Nu.
Bernardo Guardi pe care-l tragem pe roată, nu cred că e ereticul.
Cred că cineva îi foloseşte numele.
- Este un pseudonim. - Un pseudo...
N-o face pe deşteptul. Cum adică, crezi?
Inchiziţia nu e despre crezut. Fii sigur.
Păi, sunt suficient de sigur. Nu ştie să citească sau să scrie.
- Nu e nici un iubit. - Ce?
Nu e nici un iubit secret. Nu a avut niciodată unul.
Carnevale.
A vorbit de porci toată săptămâna.
- Iubitule, l-ai văzut pe soţul meu? - Eu sunt soţul tău.
- Vreun semn de Casanova, sire? - Nu ştiu cum arată.
Dar trebuie să fie aici. Nu poate lipsi de la carnaval.
Sunt toţi aici. Trebuie doar să-i găsim.
Bună seara, sire.
Signor Pizzani şi Signora.
Bine aţi venit!
Signor Papprizzio din Genova escorta Signorinei Bruni.
Bine aţi venit!
Signor Dandolo şi Signora.
Bine aţi venit!
- Signor Papprizzio. - Mama Bruni.
Trebuie să te prezentăm tuturor.
O să fie interesant.
- Îmi faceţi onoarea, signora? - Putem?
- Sunt liberă. - Eu...
- Te rog. - Priviţi.
Signor Casanova, am un mesaj de la logodnică.
- Care din ele? - Signorina Donato.
E în piaţetă şi aşteaptă să fie escortată înăuntru.
Doamne Sfinte!
Vino.
Nu-ţi fie teamă. Nu eşti primul meu virgin.
Ceva nu este în regulă.
Avem adresa lui Casanova?
Cred că acum este vremea să acţionăm.
Lord şi Lady Devonshire.
Bine aţi venit!
Signor Casanova şi Signorina Donato.
Încântătoare. Sunt atât de bucuros pentru tine şi pentru mine.
- Când este nunta? - În curând, Înălţimea Voastră.
Bine aţi venit!
Ambasador Gritti şi Signora.
- Draga mea. - Giacomo unde putem merge?
- Găseşte undeva. - Găseşte undeva? Nu.
- Nu mai pot aştepta. - La loc. Bravo.
Aşteaptă aici şi mă voi întoarce cu un pahar de vin.
Ce plăcere să te văd.
Ce cauţi acolo? Nu.
Iată-l.
- Am dansat până la epuizare. - Aţi dansat până la epuizare. Ce minunat.
Acum e mai bine.
- Eşti bine? - Sunt bine.
Este Signor Donato de peste canal.
Exact ce-am spus.
- E voie? - Te rog.
Mulţumesc.
- Eşti bine? - Da, sunt bine? E cald.
- Nu te-am văzut la biserică. - Dar eram acolo.
Ştiu, eu nu eram.
- Îl cunoşti pe Signor... - Sunt viitorul ginere.
- Exact. - Da.
- Se cad felicitări. - Da.
Mulţumesc.
Nu, vreau să spun...
Nu. Da. Se cad felicitări.
Exact ce-am spus.
Felicitări. Trebuie să fii încântat pentru Victoria.
Asta îmi aduce aminte. Ai văzut-o pe Victoria?
Nu. Cinstit.
Am crezut că va veni cu... logodnicul.
E adevărat. Nu am văzut-o nicăieri.
I-am interzis să vină, dar ea nu m-a ascultat.
- Trebuie să se fi schimbat. - S-a schimbat.
Presupun că logodna cu faimosul Casanova i s-a urcat la cap.
- Ce se întâmplă cu masa asta? - E o masă bună. E în regulă.
Sunt un tradiţionalist. Nici un contact înaintea nunţii.
- Contact social. - Este cineva sub masă.
- Care masă? - Masa asta.
Este vila lui Signor Casanova?
Da, sire. Este aici, Excelenţă.
Deci, Signor Casanova, văd că nu eşti plecat din oraş.
Mi-e greu să cred că asta e ceea ce vor femeile.
Da. Aici, porculeţ. Vino, porculeţ.
- Andolini... - Gândesc...
Nu gândi. Fă ce ai de făcut.
Stop! Nu-mi place partea asta a tratamentului.
- Ceva progres? - Pare să fie derutat.
Adulterul pe scară masivă e derutant.
- Signor Casanova. - Sunt Papprizzio din Genova.
Din păcate pentru tine, Signor Casanova, eu am luat ceaiul cu Signor Papprizzio.
Întreabă-l pe Fulvio.
Fulvio, spune-i.
Sire.
Deci cine e...
- Deci, tu eşti Papprizzio. - Asta am şi spus, idiotule.
Bun, Signor Papprizzio, poate îmi spui unde se află
proprietarul vilei unde locuieşti.
- Signor... - Guardi.
Signor Bernardo Guardi este gazda mea.
Locuiesc la el. El a conceput tratamentul.
Tu realizezi că Guardi e un eretic?
Sfinţia Voastră, Bernardo Guardi este un pseudonim.
Atunci, dacă
Bernardo Guardi este un pseudonim
probabil că numele lui este
Casanova.
E clar ca lumina zilei că nu l-am văzut.
Glorificarea femeilor, et cetera. Plictisitor, plictisitor, plictisitor.
- Casanova este Bernardo Guardi. - Bravo, Sfinţia Ta.
Doamne Sfinte. El mi-a dus logodnică la bal.
Nu de mult timp. Adună oamenii şi vino cu mine.
- Unde te duci? - Mă duc la bal.
La fel şi noi.
- Ai dreptate. E acolo. - Unde?
Chiar acolo. O vezi? Ar fi cazul să o iei acasă.
- Înţelegi, sunt un tradiţionalist. - Signor Valmarana şi Signora.
În sfârşit cineva a făcut un efort.
Ascultă-mă. În sfârşit cineva a făcut un efort.
Ăsta da violet.
Nu este veneţian, nu? Greşesc? Ăsta e...
Londra? Paris? Roma? Este...
Este un violet aproape papal.
- Îmi aminteşte de ceva. - Inchizitorul Pucci.
Da, ştiu. Am auzit că eşti în Veneţia.
- Ai venit să dansezi? - Să-l arestez pe Giacomo Casanova.
Casanova e pe punctul de a se însura cu o fată faimoasă pentru modestia ei.
Trecutul lui e şters cu buretele şi se află sub protecţia mea.
Protecţia ta se extinde la eretici?
Ai grijă, Doge.
Libertatea oraşului tău atârnă de centura Vaticanului.
Bine aţi venit!
- Amiralul Canalul Massimo şi Signora. - Bine aţi venit!
Unde e Francesca?
Mă numesc Pietro Papprizzio şi sunt din Genova.
Ce?
Signor Papprizzio din Genova.
Deci tu eşti Papprizzio?
Din Genova?
Numele tău este...
Bruni.
Sunt...
Sunt viitoarea...
Nu mi-am închipuit să fii atât de frumoasă.
Eu?
Vai!
De ce...
Nu, eu sunt viitoarea ta soacră.
- Soacră? - Da.
- Nu ţie îţi sunt promis? - Nu, fiicei mele.
Unii o găsesc frumoasă.
- Este un bărbat care o curtează. - Adevărat? Ei îi place de el?
Signora Bruni, fiica dumitale a fost prostită de Casanova.
Dar nu te teme. El e ca şi...
De ce nu încetezi să te amesteci?
Mulţumesc.
Bine.
M-am temut că te-am pierdut.
Cum ai pierde un ceas de buzunar, Signor Papprizzio, sau alte bunuri personale?
Ştiu că nici un bărbat nu te va posedă.
Dar ca să-ţi fiu apărător pe drumul ce ţi l-ai ales,
ca să-ţi arăt lumea aşa cum nu ai văzut-o niciodată, pentru asta am speranţe.
Să începem cu un pas mai aproape de rai.
Tu îl iei pe ăsta de aici.
Gata. La trei.
Unu, doi, trei.
Vrăjitorie.
De fapt, cred că este din motiv că aerul cald se ridică, învingând gravitaţia...
Vrăjitorie.
Poftim.
Uitaţi. Este Casanova cu noua lui logodnică.
Haideţi.
Nu e Francesca?
- Ea este. - Ah, ea e Francesca.
- Nu am mai văzut-o atât de fericită. - Adevărat?
O veste atât de proastă pentru tine, Signor Papprizzio.
O, calamitate. M-a lăsat pentru un altul.
- Ruşinos. - Ei bine. Un scandal.
- Eşti un om liber. - Vai!
Ce-o să mă fac?
Mulţumesc, Signor Papprizzio.
Încep să cred că inima ta este adevărată.
Ai mai multă stofă de iubit, decât de negustor.
De ce nu mi-ai spus că eşti logodnicul meu?
Nu ai avut încredere în mine?
Tu de ce nu mi-ai spus că eşti Bernardo Guardi?
Nu-ţi fie teamă. Nu voi spune nimănui.
Trebuia să-mi fi imaginat de prima dată când te-am văzut în citadela masculinităţii
unde ai fost la fel de curajoasă în polemică cum, mai târziu, ai fost în duel.
Erai Bernardo Guardi cu masca frumuseţii.
M-am îndrăgostit de tine, Francesca.
Tu ai fost la discuţii?
Da, am fost.
La universitate.
La fel cum tu ai avut un motiv integru să nu-mi spui cine eşti
şi eu, am un motiv sincer...
Ce?
Pot să-ţi explic.
Tu eşti Papprizzio?
Spune-mi că eşti Papprizzio, logodnicul meu.
Cine eşti?
Sunt Casanova.
Ce?
Sunt Giacomo Casanova.
Tu întruchipezi opusul a tot ceea ce susţin eu.
- Asta nu a fost înainte să mă cunoşti? - Nici nu te cunosc.
Pe care din voi?
Te preferam cu măştile tale. Cel puţin Salvato era un domn.
Papprizzio era promiţător. Dar pe Casanova, îl dispreţuiesc.
Cutezi să spui că mă iubeşti?
M-aş salva pentru acea dragoste pentru care omul şi-ar da viaţa.
- Eşti rănită? - Sunt bine.
Sunt aici să te arestez pentru adulter, ca şarlatan
şi, mai presus de toate, ca un laş care se ascunde în spatele numelui altcuiva -
Signor Bernardo Guardi.
Şi ca Bernardo Guardi, te arestez ca eretic.
- Ce? El nu e... - Da, signorina, este.
- Nu este... - Francesca, nu.
Eu sunt Bernardo Guardi.
Episcope Pucci.
Cu ce te pot ajuta, draga mea?
Eram virgină.
Virginitatea era cea mai de seamă avere -
darul meu de la Dumnezeu.
Darul mi-a fost furat.
Tragic şi de condamnat. Cum îl cheamă pe acest seducător ticălos?
Giacomo Casanova.
Când Casanova a venit în camera mea şi m-a violat
am luptat să-mi apăr onoarea.
Vrei să spui că eşti dispusă să-mi dai dovadă de care am nevoie să-l spânzur?
Dar mi-aş face griji de reputaţia mea.
Desigur. Dar am putea spune că, dacă totul decurge conform planului,
ţi-am putea restitui reputaţia şi virginitatea.
- Poţi face asta? - Da.
Noi suntem Biserica Catolică. Putem face orice.
Iartă-mă. Mie când îmi vine rândul?
Îl respect pe bărbatul adevărat
care se păstrează pentru femeia care îl merită.
Dacă aş fi eu acea femeie,
l-aş iubi numai pe el şi pe tot restul vieţii.
Mulţumesc foarte mult.
- Sunteţi sigure că nu vă datorez nimic? - Dimpotrivă.
- Mulţumesc. - Pa.
- Să mai vii.
Tu eşti tânărul de la fereastră.
Noi nu te vom uita.
Vei rămâne o legendă printre fete.
- E groaznic. - De ce?
Ani de zile te-am iubit fără speranţă.
De ce nu ai spus ceva?
Milord, prizonierul este reprezentat de Dr. Giordano de Padua.
Să chemăm apărarea, Dr. Giordano.
Este un caz de identitate greşită, Înălţime.
- Ce? Greşită... - Da.
Omul acesta nu este Bernardo Guardi.
- Da, este. - Da, sunt.
- Vedeţi? - El protejează pe cineva.
- Nu. - Da, protejezi.
- Nu, nu protejez. - Da, protejezi... Nu.
Protejează pe cine?
Pe femeia care îl iubeşte.
Dacă eşti cine spui că eşti,
delectează curtea cu exemple ale ideilor tale recunoscute despre femei.
Dacă spun că sunt Bernardo Guardi, nu este suficient?
Trebuie să-l ascultăm pe acest eretic bâlbâit? A mărturisit de bună voie.
Asta e tot ce se cere? O mărturisire?
Păi, da. Presupun că da.
Bun.
Fiindcă eu sunt persoana cu manuscrisele, scrise de mâna mea.
Sunt singura persoană cu dovadă că eu...
Eu sunt Bernardo Guardi.
Tu?
- Credeai că te las să mori pentru mine? - Atunci, eliberaţi prizonierul Casanova.
Milord, să nu uităm că aceasta este o curte de justiţie.
Avem un eretic mărturisit.
Şi, de asemenea, un seducător notoriu,
un păcătos de adulter, un violator de virgine
a cărui vinovăţie o voi dovedi prin mărturia...
Nu a fost adevărat.
A...
Prin mărturia a nu mai puţin de 127 declaraţii semnate,
care atestă pofta trupească lascivă a lui Giacomo Casanova.
Nu poate fi decât un verdict, pe care să-l dea curtea: vinovat.
Şi o singură sentinţa: cu moartea.
Moarte ereticului Bernardo Guardi.
Şi moarte maestrului în arta adulterului
Giacomo Casanova.
- Parcă ziceai că vine cardinalul. - Aşa am zis, sire.
Sfinţia Ta, nu cred că mai putem amâna.
Foarte bine.
Va trebui să o fac fără el.
Soseşte Cardinalul Lopresta.
Scuze de întârziere. Canale, et cetera.
Eminenţă. Episcopul Pucci.
O onoare să te cunosc, în sfârşit.
- Am auzit atâtea despre tine. - Mulţumesc.
Ce se întâmplă aici?
Spânzurătoarea unui eretic şi a lui Casanova.
Ce noroc.
Infirmiera mea.
Infirmierei tale îi plac execuţiile?
Papa are balcon?
Ceea ce am vrut să spun este:
Veneţieni.
Urări de bine de la Sfinţia Sa.
După cum ştiţi, astăzi este ziua de naştere a papei.
- Şi... - Ştiai asta?
Şi în onoarea zilei lui de naştere, Sfinţia Sa a decretat
o iertare papală tuturor celor care urmau să fie executaţi
în această zi fericită.
- Eminenţă! - Eliberaţi prizonierii.
Eminenţă! Nu.
Nu pari să împărtăşeşti bucuria papei de ziua lui.
Ba da.
Câţi ani are?
Nu sunt sigur.
Mai bine rămâi aici. Mulţimea se dezlănţuie.
Vă rog, poftiţi în trăsură mea. Mergem la casa mea de la ţară.
Îmi pare rău că am întârziat.
E vina mea. Eu sunt de blamat.
Tito.
Iubirea vieţii mele.
El este fiul meu.
Am mai jucat rolul de cardinal. Poate m-ai şi văzut.
Am lăsat trupă în Trieste când am aflat vestea. A trebuit să ne mişcăm rapid.
Mami, vopseaua e proaspătă.
Scrie: "Trupă de teatru."
Soseşte Cardinalul Lopresta.
Arestaţi impostorii.
Mişcaţi. La o parte din cale.
- Haideţi. - Daţi-vă la o parte.
Urcă în caleaşcă, iubire. Iute ca un iepuraş.
Nu ştiam că e ziua papei.
Cum merg lucrurile?
Este foarte palpitant, nu?
E ultima oară că merg cu trăsura.
Ţineţi-vă cu toţii.
Ţineţi-vă.
- Uşor, băiete. - Tito.
Toată lumea jos.
Draga mea. Sunt viitorul tău tată vitreg.
- Ţi-am rămas mereu credincioasă. - Nu m-am îndoit niciodată.
Haide, iubire. Să evadăm cu barja mea. E la apă.
Pe acolo.
Atacaţi!
Vai!
Păşeşte vioi, scumpo. Ne scuzaţi.
La o parte. Scuzaţi.
Pe aici, dragoste.
Abia aştept să-ţi arăt vasul. Uite vasul. Pe vasul tău cel nou.
- Vittorio. - Atenţie.
- Sunt în spatele tău. - Pe aici.
Nu, scumpo. Ascultă. Tu rămâi cu mine.
Pregătiţi-vă pentru navigare, echipaj.
Vai!
- Vittorio, fă ceva util. - Signora, ce pot să fac?
Haideţi.
Repede.
Nu pot veni cu tine. Dacă vin, ne vor urmări pe amândoi.
Ce?
- Adică, îl vor urmări pe Casanova? - Da.
Şi dacă el nu pleacă niciodată?
Sunt capabil.
E mai mult decât un nume.
Nu m-ar deranja să fiu Casanova.
- Nu m-ar deranja să fiu pe vas. - Şi pe mine nu m-ar deranja nunta.
Vino!
- Lupo, unde te duci? - Eu rămân.
- De ce? - Sunt veneţian, sire.
Locul meu este lângă Casanova.
Ai grijă de mine, prietene drag.
Desigur, stăpâne.
După ei.
Mai mult noroc data viitoare.
- Andolini, urmăriţi-i cu bărcile. - Adio, idioţilor.
După ei.
Ţi-am promis că mă întorc.
Este o viaţă minunată, viaţa de actor.
O să-ţi placă.
Cine vă scrie piesele?
Să intrăm.
Minunat.
Vremea mea preferată.
Motiv pentru care, povestea lui Casanova şi Francesca,
nu se cade să o spun eu.
Eu şi Victoria am trăit fericiţi până la adânci bătrâneţi.
Dar nu împreună.
Veneţia.
La scurt timp, în mintea oamenilor,
Casanova s-a întors.
Dacă pot spune aşa,
cred că am făcut faţă situaţiei
şi am adus legendei alte capitole glorioase,
în timp ce am păstrat secretul
dragostei adevărate
a bărbatului care a fost
Casanova.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro