Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
După cum ştiţi, avem rezultatele alegerilor
şi, după cum ne aşteptam, senatorul Gary Hubs
este noul nostru preşedinte ales.
Preşedintele Hubs spune că primul lucru de pe agenda lui
va fi declararea unui nou război în Orientul Mijlociu.
Trebuie să recunosc că poate asta e decizia corectă.
Ameninţarea terorismului este mai mare decât oricând în America.
De fapt, săptămâna aceasta, Securitatea Naţională a modificat
sistemul de avertizare bazat pe coduri de culoare
creat de administraţia Bush după 11 Septembrie.
Vechile niveluri de avertizare erau: risc scăzut, risc general,
risc semnificativ, risc ridicat, risc sever.
Acum, noile niveluri vor fi:
"Să vă fie teamă. Să vă fie foarte teamă.
Fiţi îngroziţi. Se împute rău treaba."
Şi, ştiţi ceva, aţi cam pus-o.
Mă rog, gata cu prostiile astea legate de politică,
să vină generatorul de pârţuri.
De ce te uiţi la asta ?
Nu ştiu, e amuzant.
De ce desenezi asta ?
Nu ştiu.
Nu ştiu nici eu, însă mă îngrijorează.
Donna !
Ce faci ?
Îmi cer scuze, doamnă Salt.
- La al câtelea pahar eşti ? - Primul.
- Al doilea. - E al treilea.
Mă rog. Şi Iisus bea vin.
Carl zice că suntem foarte aproape să încheiem afacerea.
Ştii ce ar însemna asta ?
Un contract guvernamental în Orientul Mijlociu pe timp de război ?
E minunat, dragul meu. Kip, mănâncă !
Cred că războiul e o greşeală.
Indiferent ce crezi tu, se va întâmpla.
Şi cineva va trebui să fie acolo să facă curat.
Şi asta ce mai e ? Ce faci cu asta ?
- Trebuie să încetezi ! - Nu ştiu de ce face asta.
O căprioară ?
Sally !
- Da ? - Ce faci ?
Iau o pauză.
Pauza s-a terminat, vino să vezi ceva.
La ce te gândeşti când te uiţi la asta ?
- La al Doilea Război Mondial ? - Serios ?
De ce te duce cu gândul la asta ?
Mă duce cu gândul la cel mai îngrozitor lucru imaginabil.
- Şi acela ar fi Holocaustul. - Nu e fiecare război un holocaust ?
Ba da, aşa e.
- Vrei să vezi la ce lucrez eu ? - Nu.
Crezi că e nevoie de mai mult roşu ?
Cred că am citit undeva
că roşul îi induce un sentiment de anxietate celui care priveşte.
Da, şi ?
Dacă cineva ar cumpăra pictura asta şi ar agăţa-o pe perete,
nu ar putea să se relaxeze.
Adică pictorii nu ar trebui să folosească culoarea roşie
pentru ca afurisita asta de lume să se poată relaxa mai mult ?
N-ar fi lumea un loc mai bun dacă am putea cu toţii să ne relaxăm ?
Sally, mai adu-mi un flacon de roşu.
- Noapte bună, Kippie ! - Noapte bună, mamă !
Ce băiat dezordonat ! Ce dezordine !
Îmi pare rău.
De ce simţi nevoia să desenezi chestiile astea ?
- E distractiv. - Nu prea.
Desenatul e un lucru pe care îl faci la grădiniţă, apoi treci peste faza asta.
Trebuie să încetezi.
Multă lume trăieşte din desenat.
Nu prea, nu dacă vrei să fii luat în serios.
- Arta nu e o treabă serioasă, Kip. - Ce vrei să spui ?
Aveam o prietenă în facultate care picta.
- Era talentată ? - Ea aşa credea.
Doamne, era atât de plină de sine !
Poate într-o zi voi merge la Şcoala de Arte.
Te voi susţine în orice vrei să faci.
Atâta timp cât asta înseamnă că vei merge la Yale şi vei studia finanţe.
- Noapte bună, Kip ! - Noapte bună, tată !
Haide, dragă. Lasă-l să doarmă. E prea mare ca să-l înveleşti.
Nu-l învelesc. Doar stau un pic cu el.
E grozav să petreci timp cu mama, nu-i aşa, Kip ?
Sigur.
Dragul meu, poţi fi orice vrei să fii.
Atâta timp cât nu faci... asta.
Să mergem.
Ştii ceva ? Eu am făcut finanţe în facultate.
Da, te-ai decis abia în ultimul an, iar apoi ai renunţat la facultate.
Trebuie să renunţi la anumite chestii ca să devii mamă.
Iar a fi mamă îţi dă dreptul la anumite chestii,
ca, de exemplu, să petreci timp cu fiul tău.
Hai la culcare !
- Noapte bună, mamă ! - Noapte bună, dragul meu !
Am nevoie de tine.
Dar e umilitor.
- Scuză-mă, dar ne plăteşte facturile. - Da, sigur.
E singura sursă de bani.
Aşadar, cineva trebuie să întreţină familia.
- De ce trebuie să fiu eu aia ? - Pentru că eşti mai masculină.
Nu sunt masculină.
N-am zis că eşti masculină. Am zis că eşti mai masculină decât mine.
- Mai masculină în ce sens ? - În mai multe sensuri.
De exemplu, mereu tu eşti cea care manevrează vibratorul.
- O să mă ajuţi mâine. - Nu. Nu pot.
O să mă zăpăcească. Nu-mi pot distruge spiritul.
Nu mai suport.
Lucrez zilnic 12 ore în atelier. Vor veni şi rezultatele.
Trebuie doar să mai ai un pic de răbdare.
- Răbdare ? Vorbeşti serios ? - Da.
Chiar crezi că vei câştiga ceva pictând porcăriile tale ?
- Ce naiba e asta ? - Poftim ?
- Tabloul ăsta ? - Da.
E ciclul vieţii.
- Ciclul vieţii ? - E sfârşitul ciclului.
- Ce-i ? - Nu sunt fericită.
E total nedrept.
În regulă.
E colecţionarul ăsta, care vine mâine la atelier.
Care, chipurile, e bogat şi excentric.
- Suntem religioşi în continuare ? - Nu prea.
- Atunci, de ce ne rugăm ? - Pentru orice eventualitate.
Intrăm din nou în război în Orientul Mijlociu ?
- Da. - De ce ?
Pentru că ei nu fac ce le zicem noi.
- Mă scuzaţi, doamnă Salt. - Nu-ţi cere scuze. Ai dreptate.
Dragul meu, dacă cineva mai mare şi mai priceput decât tine
îţi spune să faci ceva, fă-o.
De ce ?
Pentru că ceea ce ştie l-a făcut ceea ce este.
Ce zici de un asemenea cadou !
E un e-mail foarte încurajator, nu ?
Fii al naibii de sigur că aşa e !
OK, ne vedem diseară, prietene.
Bună dimineaţa !
E o zi extrem de frumoasă. O zi minunată.
Eşti binedispus.
Tocmai am primit un e-mail foarte încurajator
din partea lui Phil Price de la Pentagon.
El conduce comitetul pentru furnizorii din apărare.
Sună promiţător.
Îţi imaginezi cum ar fi să punem mâna pe contractul ăsta
tocmai în această seară, de ziua lui Karl ? Nu-i aşa că ar fi grozav ?
- Ar fi nemaipomenit. - Mă rog să iasă afacerea asta.
- Doamne ! Donna ? - Lăsaţi-mă pe mine, domnule Salt.
Îmi cer scuze. Mulţumesc. Sunt atât de neîndemânatic !
Nicio problemă.
E atât de şocant stilul tău.
Ai zis-o ca pe un compliment.
E de-a dreptul vulgar. Dar în sensul bun.
Mulţumesc.
Sunt convins că majoritatea dintre noi suntem într-un fel de amorţeală.
Consumatori lobotomizaţi şi fără discernământ.
"Consumerismul" ocupă o parte importantă în munca mea.
- Ai auzit de Black Friday. - Bineînţeles.
Ai văzut înregistrările cu oamenii care năvălesc în magazine ca animalele turbate.
Da, exact.
Lucrările astea parcă spun: "Trezirea !"
Exact, asta e şi dorinţa mea, să-i trezesc pe oameni.
Foarte interesant.
Însă nu aş putea niciodată să îmi pun pe pereţi aşa ceva.
Nu m-ar lăsa nevastă-mea.
Poate ar trebui să-i arăţi cine-i bărbatul în casă.
Ashley, fii serioasă.
Ăsta e genul de artă care ar putea înnebuni pe cineva.
De ce ? Din cauza roşului ?
Aş putea picta şi altceva. Aş putea folosi galben.
Nu din cauza roşului.
E vorba despre tematică. E o nebunie.
E oare starea noastră de inconştienţă o nebunie ?
Nu cumva avem nevoie de nebunie ca să ne smulgem din nebunia actuală ?
Uite, asta e interesant.
Ce e asta ?
- Scuză-mă. - Da ?
- Tu desenezi iepuraşii ăştia ? - Da.
De ce te exprimi în acest fel ?
- Despre ce vorbiţi ? - Despre iepuraşii ăştia albaştri.
Sunt atât de autentici şi plini de speranţă.
Iepuraşii sunt drăguţi. Şi sunt erotici fără a fi ameninţători.
- Nu bea diseară. - E o rugăminte ciudată.
Nu e o rugăminte. Doar abţine-te de la băutură.
Ce vrei să zici ? Doar e o petrecere. La petreceri, bei.
E o seară importantă. Nu vreau să mă faci de râs.
- Ce vrei să zici ? - Ştii bine ce vreau să zic.
- Insinuezi că devin penibilă când beau ? - Da.
- Stanley, ţi-e ruşine cu mine ? - Da, Veronica, când bei prea mult !
De ce îmi zici asta acum ?
- Credeam că îţi place să beau. - De ce mi-ar plăcea ?
Fii serios ! O petrecere fără alcool ? Parcă am fi la Alcoolicii Anonimi.
- Poate ar trebui să pleci acasă. - Stanley, care e problema ta ?
Eşti într-o situaţie delicată care se intensifică de fiecare dată
când dai pe gât câte un pahar de vin.
- Ce vrea să însemne asta ? - Ce crezi că înseamnă ?
N-am nicio idee. De regulă, nu vorbeşti în metafore.
Du-te acasă. O să îi spun lui Karl că nu te-ai simţit bine.
Dar mă simt foarte bine.
Stanley, eşti nefericit ?
Stanley, răspunde-mi !
Uită-te la mine ! Ţi se pare că sunt fericit ?
- Poate eşti fericit în sufletul tău ? - Veronica, sunt nefericit.
Iubito, ce faci ? Înfuleci ?
Iubito, am nevoie să mă ajuţi. Te rog, ia asta.
- Te iubesc. Acum du-te. - Îmi pare rău.
Ai făcut dezordine.
- Ce faci ? - Scuze.
Du-te !
Să fie mai mult. Cu cât mai mult, cu atât mai bine.
În ceea ce mă priveşte, cu cât e mai amplu războiul, cu atât mai bine.
- Vei avea nevoie de mai mulţi angajaţi. - Asta e puţin spus.
- Vei angaja doar localnici, nu ? - Pot face ce naiba vreau. Eu sunt şeful.
- Mai mult, mai puţin. Nu contează. - E logic.
Eu doar mă bucur că democraţii bogaţi s-au dat pe brazdă.
Hai, fii serios ! Nu există democraţi bogaţi.
Cultura asta e clădită cu sudoarea antreprenorilor.
- Iată-l pe sărbătorit ! - Doamne, îl iubesc !
- Cum te simţi ? Arăţi grozav. - La fel, şi tu.
Doamne, ce bine arată ! Cum mai eşti ?
- Sunt foarte bine. - Ce mătăsoasă e !
Nu mă pricep la asta. Cred că ar trebui să plec.
Dă-le încolo de capete tăiate ! Mă reprofilez, o să pictez flori.
- O să aduc bani în casă. - Iubito !
Stai la bar şi toarnă băuturi.
Totul va fi bine.
Să torn băuturi.
- Kip ce mai face ? - E foarte bine, minunat.
Doriţi ceva de băut ?
- Mulţumesc, sunt în regulă. - Sigur nu doriţi ?
E cumva cabernet ?
Încă un pic de şampanie. Noroc !
Mai vreau un pahar.
- Roşu ? - Da.
- Semeni cu o fostă colegă de facultate. - Ce noroc !
Doamne, semeni leit cu ea.
Bună, Veronica !
Măi, să fie ! Ashley ?
Dumnezeule !
La naiba, nu-mi vine să cred !
Ce mai faci ? Adică în afară de asta.
Asta ? Eu doar ajut pe cineva.
- Bineînţeles, nu te judec. - Da, ştiu.
Şi eu am servit la mese odată timp de o săptămână.
Sau poate doar o zi.
Stai, de fapt, nu am făcut-o.
- Stai în New York ? - Da.
Nu ştiam. Nu te-am văzut în zonă. Unde stai mai exact ?
În Bushwick.
Bushwick... Bineînţeles.
Noi avem un apartament în Soho. Şi o căsuţă în Hamptons.
Grozav !
Doamne, ce nebunie ! E petrecerea soţului meu.
- Serios ? - Da !
E acolo, cu partenerul de afaceri, un tip important.
Sunt pe cale să încheie o afacere importantă.
Tare ! Care ziceai că e el ?
Îi vezi pe tipii ăia de lângă canapea ?
E tipul înalt şi atrăgător.
Pe bune ?
Credeam că ăia doi sunt gay. Aveau un comportament gay !
- De ce ai crede aşa ceva ? - Glumeam.
- E grozav. Pare atât de amabil. - Soţul meu nu e gay.
Avem un fiu, un băiat frumos.
Te cred. Nu te supăra. A fost o glumă.
E într-adevăr... atrăgător.
Şi tu ? Eşti căsătorită ?
Stai aşa, nu eşti. Pentru că tu eşti gay.
- Ţi-ai amintit. - Sigur că da.
Din cauza asta nu am mai vrut să fim prietene.
Serios ?
Pentru că eu îmi amintesc exact opusul.
Stai un pic, stai aşa.
Nu am rupt prietenia pentru că eşti gay.
Pur şi simplu, a trebuit să iau decizia asta.
În fine, care e povestea ta de acum ? Te mai ocupi de treaba cu arta ?
Treaba cu arta, Veronica ?
- Da, mă mai ocup ! - Pictură, parcă ?
- Da, pictură. Pictez în continuare. - Serios ? Nu te-ai lăsat ?
Să mă las ?
De pictură nu te laşi pur şi simplu. E un angajament pe viaţă.
De ce vorbesc despre asta ? Nu-mi vine să cred.
Fiul meu vrea să fie artist. Încerc să-l conving să se răzgândească.
Şi de ce ai face asta ?
Oare de ce ?
Atenţie la mine !
Veşti bune !
Îl sărbătorim pe Karl.
Şi ce cadou ar fi mai potrivit decât să vă anunţ că noi,
compania noastră, ne vom ocupa de eliminarea deşeurilor
în perioada de început a războiului din Orientul Mijlociu.
Să închinăm în cinstea gunoaielor !
Gunoierul meu. Ne vei îmbogăţi.
- Veronica, te-ai îmbătat. - Nu, deloc.
- Eşti praf. - Sunt foarte bine.
Şi te rugasem să nu bei. Trebuie să pleci acasă.
- Acum ! - Poftim ?
Ne vedem acasă. Du-te acasă !
Vei fi foarte ocupat.
- Fii atentă ! - Fii tu atentă !
- Ce faci ? - Tu ce naiba faci ?
De ce naiba stai în faţa blestematei de uşi ?
Doar stăteam şi eu.
Doamne, fumezi iarbă ? Eşti jalnică.
Cine eşti tu ? O nenorocită de ospătăriţă, Ashley !
Iar tu, Veronica, o nenorocită de nevastă-trofeu !
Sunt mamă !
Mi-e milă de amărâtul de fiu al tău !
Mulţi ani trăiască, mulţi ani trăiască !
La mulţi ani, dragă Karl !
Se apropie împlinirea a doi ani
de la declanşarea noului război din Orientul Mijlociu.
La început, lucrurile păreau să meargă bine.
Apoi preşedintele a făcut ceva la care nimeni nu se aştepta.
A reintrodus stagiul militar.
Ştiu, ştiu.
O mişcare extrem de nepopulară la început.
Însă, cum a prezis preşedintele,
acest lucru are un impact pozitiv asupra economiei.
De fapt, preşedintele creşte vertiginos în sondaje
în Sud şi în Vestul Mijlociu.
Asta se întâmplă când îi forţezi pe negri şi pe hispanici să plece din ţară.
Ţărănoii pur şi simplu te iubesc.
În fine, destul cu prostiile astea politice.
Să vină generatorul de pârţuri.
Doamnă Salt ! V-aţi trezit ?
Medic ! Să vină un medic !
Sunt doctorul Jones,
medicul de terapie intensivă al spitalului Mercy General.
- Terapie intensivă ? - Sunt specialist în pacienţi comatoşi.
În regulă.
Ştiu că va fi cam şocant ce urmează să vă spun, doamnă Salt,
dar aţi fost în comă doi ani.
- Poftim ? - Aţi fost în comă doi ani.
V-am auzit de prima oară, dar... poftim ?
Aţi suferit o leziune cerebrală masivă.
Sincer, nu credeam că vă veţi reveni vreodată.
Sunt bucuros însă că acum v-aţi recăpătat cunoştinţa.
Nu am mai putut să retragem bani din contul dumneavoastră
şi eram pe punctul de a vă transfera la o altă instituţie.
Dar am asigurare medicală.
De fapt, aveaţi o poliţă guvernamentală de sănătate,
iar aceste poliţe au fost stopate anul trecut.
Până acum am reţinut banii direct din contul dumneavoastră.
Dar asta nu are nicio logică. Familia mea este bogată.
Ar trebui să existe fonduri suficiente.
Doamnă Salt, am veşti proaste.
Dl Salt a murit.
Poftim ? Cum ?
Un accident cumplit.
Kip unde e ?
Vreau să-mi văd fiul. Unde e Kippie ?
- Dnă Salt, nu ştiu cum să vă spun. - Ce este ?
Şi fiul dv. e mort.
Poftim ? Glumeşti ?
Ce ? Nu poate fi adevărat !
- Asta e... Ce se întâmplă ? - Este în ordine, liniştiţi-vă.
E un coşmar !
- Mă duc să îi aduc un sedativ. - Îmi puteţi da şi mie unul ?
Şi eu am nevoie de unul. Mă întorc imediat.
Nu e adevărat. Nu poate fi adevărat !
- Din păcate, asta e. - Nu, nu se poate.
- Îmi pare atât de rău, dnă Salt ! - Adică fiul meu a murit ?
- Da. - Cum ?
A murit în război.
Fiul meu a murit în război.
Cât ziceai că am fost în comă ? Doi ani.
Asta înseamnă că el are doar 17 ani. E prea tânăr pentru a fi în armată.
Au coborât pragul la 16 ani.
- Şi fiul meu a fost recrutat. - Ce ? Cum pot face aşa ceva ?
Congresul a decis aşa.
Au spus că, dacă poţi conduce maşina, poţi şi să ucizi.
Şi atunci care mai e vârsta legală pentru băut ?
Tot 21.
Cred că e un şoc teribil. Îmi pare atât de rău...
Să nu mai aveţi familie, casă, bani.
Dar v-aţi trezit. Şi arătaţi bine.
Cum adică n-am bani ?
S-au dus toţi.
N-aţi auzit ce-a zis doctorul ?
I-au folosit pe toţi pentru spitalizare.
Nu înţeleg.
Adică nu mai am nimic ?
Am păstrat o cutiuţă cu nişte lucruşoare.
Le-am păstrat pentru dumneavoastră.
Doamne, Donna ! Ţine-mă de mână, te rog.
Nu mă lăsa ! Ce-o să se întâmple cu mine ?
Doamne Dumnezeule, Donna, ce mă fac ?
N-am cuvinte să-ţi spun ce înseamnă pentru mine.
Îţi sunt atât de recunoscătoare că mi-ai fost alături tot acest timp.
Nu e chiar aşa.
Eu... lucrez la acest spital.
M-au angajat săptămâna trecută.
Fac curat în saloane.
Cât costă ?
Scuză-mă.
Cât costă tabloul acesta ?
A fost vândut în această dimineaţă.
- Dar acesta ? - E vândut şi acesta.
Dacă sunt vândute, de ce nu ai pus un bileţel roşu pe ele ?
Da.
Se vând atât de repede, că uneori şi uit de ele.
- Tablourile ei sunt cam sumbre. - Da, cam sunt.
- Trăim vremuri sumbre. - Aşa e.
- S-au vândut toate ? - Ne-a mai rămas unul.
Urmaţi-mă.
Iată-l.
E ceea ce cred că e ?
Ce credeţi că e ?
O spermă decapitată.
Da, asta e, o spermă decapitată.
- Cât costă ? - Cinci mii.
Îl cumpăr.
Mulţumesc, prietene.
Nu la fel de mult ca data trecută.
Nu prea am cum să controlez asta.
Depărtează picioarele.
Mai mult.
Încă un pic şi poţi intra ca într-o peşteră.
- Pregătită ? - Da.
Am un presentiment bun.
Hai, sus picioarele !
Dacă sunt prea bătrână ?
Doctorul n-a spus asta.
Cum e posibil ca tu să nu poţi avea copii ?
E în regulă. O să fim mămici.
Ultima dată când am avut spermă în mine, eram în clasa a doua.
Nu poţi face asemenea glume după ce se naşte bebeluşul.
Şi dacă bebeluşul are două capete ?
Atunci va suge simultan la ambii sâni.
Haide, Veronica !
Te descurci foarte bine.
Fă un pas. Şi apoi, încă unul.
Deci aşa se face ?
Întâi, un pas şi apoi, încă unul ? Serios ?
E ca mersul pe bicicletă, îţi aminteşti ?
Aşa mergi pe bicicletă ? Un pas, apoi încă unul ?
Veronica, încearcă să fii optimistă.
- E o zi minunată. - Te rog, nu spune asta.
De ce nu ?
- Soţul meu obişnuia să zică asta. - Scuze.
- Încerc să menţin o atmosferă optimistă. - Mi-e cam greu să fiu optimistă.
- Te înţeleg. - Vezi tu, nu te cred.
Soţul meu şi-a zburat creierii cu o carabină.
Ăsta e un lucru oribil la care să te gândeşti.
Aşa că mai bine să ne concentrăm să învăţăm să mergem.
- Fiul meu e mort. Ştiai ? - Da.
Probabil i-au zburat şi lui creierii.
Îmi pare rău, nu am vrut să fiu insensibil.
Singura mea rudă în viaţă
e o nebună care locuieşte într-o cabană în Maine.
- Viaţa mea e oribilă ! - Cine e ruda asta ?
Mătuşa mea.
- Mi s-a spus că nu ai familie. - N-am mai vorbit cu ea de ani.
E nebună, genul Courtney Love de nebună.
Înţeleg, însă cred că ar trebui să o suni.
Nu, nici vorbă. Nu pot face asta.
- Eu cred că ar trebui. - De ce ?
Pentru că nu mai poţi sta aici.
- Nu, nu sunt pregătită să plec. - E ultima ta zi.
Poftim ?
Da, ştiu că eşti furios. Ştiu că eşti supărat.
Şi eu mă simt la fel.
Uneori sunt atât de furioasă, că îmi vine să torpilez lumea.
Respiră doar, atât.
Ţine tentaculele acolo unde sunt.
Mătuşă Charlie ? Sunt Veronica.
- Veronica. - Ce mai faci ?
Putrezesc, Veronica.
Ce vrei ?
Bănuiesc că nu ai auzit ştirile. Ce s-a întâmplat...
La naiba cu ştirile ! Nu spun ce se întâmplă cu adevărat !
Charlie, am nevoie de un loc unde să stau.
Relatează doar despre ce se întâmplă la suprafaţă.
Nu asta e problema.
Problema e dedesubt. Înlăuntrul Pământului.
În adâncuri, spre miezul lui.
Marea rebeliune are loc acolo, în adâncuri.
Charlie, ascultă-mă, am nevoie de...
Veronica, ascultă ce-ţi zic, încerc să o calmez.
Dar nu e mulţumită.
Cât de curând, va exploda şi, când se va întâmpla asta, tentacule...
La revedere, mătuşă Charlie !
Nebună.
- Aşadar, ai vândut toate tablourile. - Da.
- Foarte impresionant. - Mersi.
- M-am înşelat în privinţa ta. - Da.
Războiul a schimbat mentalitatea ţării.
Recrutarea i-a făcut pe oameni să accepte ororile războiului,
iar tu profiţi de asta.
N-aş zice că profit. Exprim spaima colectivă a ţării.
Mai degrabă o exploatezi, dar...
N-aş zice asta.
Eu doar exprim ceea ce simt, apoi transpun pe pânză...
Tot mai... Scuză-mă ! Mai pictezi iepuraşi ?
Scuză-mă ! Mai pictezi iepuraşi ?
Da.
E adorabilă. Atât de optimistă !
Ador şi lucrările ei.
Ar trebui să îi vizitezi atelierul. Stai, ea nu are un atelier !
Îmi amintesc ce a spus.
"Iepuraşii sunt erotici, dar totuşi inocenţi."
Poţi vorbi cu ea mai târziu despre asta.
Nu ţin minte nimic şi totuşi mi-am amintit asta.
Sally, asta e o etichetă albastră ?
Ce faci, foloseşti etichete albastre ?
- E o afurisită de etichetă albastră ? - Da.
Pui etichete albastre pe tablourile mele ?
Crezi că-mi place albastrul ? Urăsc albastrul.
- Nu am ştiut. - Ar fi trebuit să ştii.
Ai văzut albastru în picturile mele ?
Nu, chiar deloc !
Şi atunci, de ce l-aş folosi pe nenorocita asta de cutie ?
Nu crezi că, atunci când oamenii deschid cutia şi văd albastru,
se gândesc la albastru, iar asta nu mă caracterizează ?
- Nu ştiu. - Ce zici ?
- Nu ştiu. - Ba ştii al naibii de bine, Sally.
Dacă nu mai sunt etichete albe,
îţi mişti naibii fundul la magazin şi cumperi etichete albe.
Nu foloseşti etichete albastre. Albastrul e prea drăguţ.
Arta mea nu e drăguţă. Nu ăsta e cuvântul.
Drăguţ nu înseamnă veridic.
Albastrul nu transmite veridicitate. Albastrul e o porcărie, Sally.
Ai priceput ? Înţelegi ?
Spune-mi că înţelegi.
Înţelegi naibii că albastrul nu e drăgălaş ?
- Mă auzi ? - Da.
Spune-mi naibii că ştii că albastrul nu e drăgălaş !
- Înţeleg. - Albastrul e o porcărie !
Am priceput. Îmi pare rău.
Dă naibii jos porcăria asta de etichetă şi du-te să iei unele albe !
Între timp, dă jos şi porcăria aia de cămaşă albastră !
Idioata naibii !
Îmi cer scuze că e atât de mică locuinţa mea, doamnă Salt.
Însă puteţi să folosiţi canapeaua cât timp doriţi.
Donna, spune-mi Veronica. Te rog !
Dacă vrei, poţi dormi în patul meu, iar eu, pe canapea.
De ce ai face asta ?
Pentru că mi-e milă de tine.
Lumea asta nu are niciun sens uneori.
Dar toate fac parte din planul lui Dumnezeu.
Mi-aş dori ca Dumnezeu să fi avut planuri mai bune.
Am ceva pentru tine.
Asta e a ta.
- Ce e înăuntru ? - Poze, desene, amintiri.
Nu sunt sigură că vreau să o deschid chiar acum.
Bineînţeles. O să te las singură.
Nu e nevoie să faci asta. O s-o deschid mai târziu.
E ca o sticlă bună de vin,
pe care o deschizi la ocazii speciale.
Aşa e.
Vin... îmi place vinul. Am şi uitat.
Vrei nişte vin ? Aş putea să îţi torn un pahar.
Nu, e în regulă. Aş vrea doar să mă odihnesc.
Sunt foarte obosită.
- De ce faci asta ? - Pentru că sunt o bună creştină.
Când mă gândesc ce puţin te-am plătit, mi se face ruşine.
Mi-ai dat suficient. Mi-am putut creşte fiul.
- Ai un fiu. - Da, ştiai asta.
- Unde e ? - Luptă.
- E boxer ? - E soldat.
- Soldat, logic. - A fost recrutat.
- Şi Kip a fost recrutat. - Nu, Kip nu a fost recrutat.
- Ce vrei să zici ? - S-a oferit voluntar.
- Sunteţi însărcinată. - Doamne !
- Sunteţi sigură ? - Categoric.
- Sunteţi în opt săptămâni. - Tremur de emoţii.
E în regulă să tremur ? E normal după opt săptămâni ?
E absolut normal, sunteţi emoţionată. E totul în regulă.
- Cum de e posibil ? - E foarte posibil, sunt sigură.
Puteţi să... vă sărutaţi.
Doamne, vei fi o mămică bună.
Sigur vrei să faci asta ?
Donna, sunt lefteră. Nu ştiu să fac nimic.
Nu ai niciun prieten bogat care să te ajute să te angajezi ?
- Nu aşa funcţionează lucrurile ? - Nu am prea avut niciodată prieteni.
Eşti foarte drăguţă în uniforma asta.
Mulţumesc, şi tu !
Ştii să faci un pat ?
Sigur că da ! Crezi că sunt o idioată ?
Nu, mă gândeam doar că e un lucru sub demnitatea ta.
Cred că am fost o adevărată nemernică înainte.
Nu, doar că aveai o grămadă de bani.
Şi e în natura omului să considere că e deasupra unor astfel de lucruri.
Când ajungi la fund, nu mai e vorba de demnitate.
- La fund ? - Da.
Nasol, nasol, nasol, nasol.
Şi tabloul ăsta e nasol. Îl urăsc.
- Sally ? - Da.
Nu-mi plac deloc liniile astea ale tale, sunt prea groase.
Te-am rugat să trasezi nişte linii curate şi plăcute
peste cele deja trasate de mine.
Eşti asistenta mea, trebuie să mă asişti.
Trebuie să mă ajuţi să fac asta. Doar o linie subţire şi plăcută.
Relaxează-ţi mâna. Trasează linia.
Da, sigur, ştiu.
Mă gândeam doar că, pentru asta, linia mai groasă arată un pic mai bine.
Câteodată îmi vine să-ţi trag una.
O s-o fac bine. O să încerc...
Nu-mi pasă. Deloc. Arată ca naiba.
Sally, adu-mi vopseaua roz.
Faţa. Da, faţa.
Uneori îmi vine să te lovesc peste faţă. Câteodată îmi vine să...
Mişcă şi adu-mi vopseaua roz !
Menajera.
- Mă scuzaţi. - Nicio problemă. Poţi intra acum.
O să stau pe jos. Nu o să-ţi stau în cale.
E în regulă. Vă dau doar nişte prosoape curate.
Nu am nevoie de prosoape curate.
Te voi plăti ca să intri şi să faci curat.
Voi sta pe jos şi îmi voi face exerciţiile de gimnastică.
Te voi privi cum lucrezi. Cum faci curat în cameră.
- Şi îţi voi da 100 de dolari. - Nu, e în regulă. Poftim.
Nu-i rău.
- Ce părere ai ? - E foarte bine.
E o capodoperă !
Atmosfera la Washington e destul de sumbră acum.
Am pierdut alţi 600 de soldaţi săptămâna asta.
Armata a ripostat cu un atac cu bombe şi cu rachete.
Nu ştim exact care e numărul de victime în rândul civililor,
dar chiar are vreo importanţă ?
Să vină generatorul de pârţuri !
- Am vorbit azi cu fiul meu. - Drăguţ.
- Primeşte permisie o lună. - Asta e minunat !
- Probabil îţi faci griji pentru el. - Mereu.
Nu ştiu cum e acolo, dar îmi imaginez ce e mai rău.
Nimeni nu pare să ia în serios treaba asta aici.
Eu cred că lumea o ia foarte în serios.
Generatorul de pârţuri ? Doar la asta se uită lumea.
E bine să râzi.
Crezi că oamenii se distrează în Orientul Mijlociu ?
- E un război împotriva terorismului. - Şi ce înseamnă de fapt asta, Donna ?
Nu există război împotriva terorismului. Nici măcar nu e ceva real.
Ştii ce făceam când se lupta împotriva drogurilor ?
Mă drogam.
Îţi dezonorezi fiul.
- E ciudat. - Nu-i adevărat.
- Ascultă-mă, e ciudat rău. - Doar exersez.
Cu cât suntem mai pregătite, cu atât vom fi mai buni părinţi.
- E al naibii de sinistru ! - Nu înjura de faţă cu copilul.
Încetează.
- Copilul nici nu are urechi încă. - Ştiu.
- Probabil se va naşte fără urechi. - Aş vrea să nu mai spui aşa ceva.
Cred că te grăbeşti cu chestiile astea.
- Iar tu eşti imatură. - Vorbeşti serios ?
- Te plimbi de colo colo cu o păpuşă. - Sunt entuziasmată, Ashley !
Cred că eşti nerealistă.
Iubito, faci toate pregătirile astea,
dar ce se întâmplă dacă povestea asta cu copilul eşuează ?
O să rămânem cu toate rahaturile astea
care să ne amintească de ce n-a fost să fie.
Când va veni momentul, va fi o fetiţă frumoasă.
Şi sănătoasă.
Şi chiar de va avea două capete şi nicio ureche, nu-mi pasă.
Şi dacă va fi băiat ?
Atunci, va fi la fel de idiot ca toţi bărbaţii,
dar noi îl vom iubi la fel de mult.
- Mami e doar speriată. - Sinistru !
E atât de drăguţ ! Mersi, Rose.
Dar scrie că are 10% poliester.
Pielea copilului nu se poate atinge de poliester.
Îmi pare atât de rău.
Însă e atât de drăguţ ! Mersi.
- Am lăsat chitanţa în pungă. - Grozav, o să-l returnez.
- E din partea mea. - Mersi, Rachel.
Uite !
Îl învaţă pe copil să meargă de-a buşilea.
De unde l-ai luat ?
Astă-vară, când călătoream cu Doug, am dat peste un magazin micuţ şi drăguţ
al unui artist care lucrează totul manual.
N-ai zis că vara asta ai fost plecată cu Doug în China ?
Da, de acolo am adus cadoul.
Rachel, China ?
Noi avem standarde îndoielnice. Dar China ? Ei n-au deloc standarde.
Draga mea, e un artist de renume. Nu ai de ce să-ţi faci griji.
Sunt sigură că nu are nicio idee
că nu trebuie folosită vopseaua cu plumb.
Cine ştie ce e în asta ?
- A costat destul de mult. - La fel, şi spălăturile stomacale.
Hârtia asta e reciclată.
Mulţumesc, Christine.
- Asta ce e ? - Un monitor pentru copii.
Atunci când eşti afară sau într-o altă încăpere, îl poţi auzi dacă plânge sau...
Dar scrie că e "wifi".
Nu vreau wifi în preajma copilului. Toate semnalele astea electronice
nu fac bine creierului în dezvoltare al unui bebeluş.
Sunt convinsă că e în regulă. Nu le-ar scoate pe piaţă...
Uită-te la toate lucrurile lansate pe piaţă.
Eu chiar am folosit aşa ceva când l-am născut pe Sam şi el e bine.
- Ai nevoie de aşa ceva. - Multe sunt wireless.
Nu ziceai că Sam nu s-a descurcat prea bine în clasa întâi ?
Aproape că a repetat anul ?
Nu era încă pregătit să fie în preajma altor copii.
Poate dacă nu ar fi fost expus la wifi de la o vârstă atât de fragedă,
s-ar fi descurcat mai bine.
- Mă scuzi. Scuze ! - Da ?
- Ai făcut curat pe acest etaj ? - Da.
- Ai luat cumva revista din camera mea ? - Poftim ?
- Revista aceea e a mea. - Ba nu.
Stau la camera 412. Ai făcut curat în camera 412 ?
Eu gestionez menajerele de pe acest etaj.
Singurele care de fapt fac curat sunt mexicancele.
- Adică ai cumpărat revista asta ? - Bineînţeles.
- Eşti cumva colecţionar de artă ? - Poate că da.
Asta e revista mea. Vezi asta ?
Am încercuit citatul ăsta !
Serios ? De ce ai făcut asta ?
Pentru că vorbeşte limba mea. Pentru că e un geniu !
Eu nu cred că e un geniu. Fiul meu desenează mai bine decât ea.
Mă întreb ce ai mai furat din camera mea.
E doar o revistă.
Dacă eşti cazat aici, probabil îţi permiţi încă una.
Asta nu-ţi dă dreptul să iei ce e al meu.
Nu, nu-mi dă dreptul. Cel îndreptăţit eşti tu.
De ce ? Pentru că sunt bogat ?
- Pentru că sunt alb ? - Pentru că eşti un nesimţit.
Nu-mi place. Pune-l aici un pic. Lasă-mă să văd.
Am nevoie de galben aici. Dacă e ceva aici, ceva mai mic...
Au venit cei de la revista Indieart. Vor să îţi ia un interviu.
Până acum nu au vrut să mă intervieveze,
iar acum sunt aici. Spune-le să se ducă la dracu' !
Glumesc, bineînţeles că glumesc. Adu-i la mine, te rog.
Presiunea asta, oameni buni ! Nu-mi vine să cred.
Am trăit ca în peşteră atât de multă vreme.
Atât de neînţeleasă şi al naibii de ignorată.
- În regulă, vreau... - Ashley.
Lăsaţi peretele ăla o secundă şi veniţi aici să vedem...
Ashley !
- Scuze. - Sunt cei de la Indieart.
- Bună ! - Bună !
- Frederic, de la Indieart. - Eu sunt Ashley.
- Îmi pare bine să te cunosc. - Ce faci ?
- Să ne apucăm de treabă. - În regulă.
Am venit, mamă.
- Sunt acasă. - Uită-te la tine !
Viu şi nevătămat.
Trebuie să fie foarte periculos acolo.
Este. Aşa şi trebuie.
Ar trebui să ne respecte.
Ne vor respecta mai mult când îi vom respecta şi noi.
Când cineva te ameninţă cu o armă, ce variante ai ?
- Ce vrei să spui ? - Că trebuie să îl respecţi.
- Aşadar, mama a lucrat pentru tine. - Da.
Cât ai de gând să stai aici, mai exact ?
Se mută la mătuşa ei în câteva zile, nu-i aşa ?
Da.
- Ai cumpărat biletul de autobuz ? - Da.
Stai un pic. Ce faci ?
Zugrăvesc pereţii. Nici vorbă să rămână aşa, roşii.
- Şi de ce nu ? - Tu ce crezi ?
Putem aştepta până se naşte copilul şi apoi să decidem ce vrem ?
Nu, pentru că roşul ăsta îmi aminteşte de un avort.
- Asta vrei, roşu de avort ? - E o culoare mai nou ?
Da, asta vreau, roşu de avort pentru pereţii noştri.
- Urăsc pereţii ăştia ! - De când ?
Dintotdeauna. Mă scot din minţi.
Ştii ce mă scoate pe mine din minţi ? Obsesia ta pentru un copil nenăscut.
Ştiai că, de câte ori te văd cu chestia aia la piept,
îmi vine să sar pe geam ?
- Ce faci ? - Ăsta nu e un copil adevărat.
- Nu e un copil ! - E copilul meu !
- Dă-i drumul ! - Dă-mi-l !
- Nu e un copil ! - Ba da !
Dă-mi copilul !
- Te urăsc ! - Păpuşă afurisită !
Te urăsc ! Nu a vorbit serios !
Mulţumesc.
- Câte nopţi veţi sta ? - Două.
- De unde veniţi ? - De nicăieri ?
- Poftim ? - De nicăieri.
Aţi spus că de nicăieri ?
Da, asta am zis. Eşti surd ?
De fapt, sunt.
Mi-am pierdut 80% din auz când eram adolescent,
pentru că tata nu era un "om drăguţ".
Poftim cheile dumneavoastră.
- Camera 12. - Nu am ştiut.
Să aveţi o seară plăcută.
Am şi psoriazis pe toată coapsa.
Poate vreţi să vă bateţi joc şi de asta.
Nu.
Mai am şi herpes genital.
Aţi auzit despre "cercul din jurul gulerului" ?
Da.
Eu am "cerc în jurul scrotului".
Încercaţi doar să fiţi mai amabilă.
Bună, mamă ! Sunt eu.
Eşti în comă de şase luni deja.
Nu ştiu ce s-a întâmplat în seara în care ai căzut pe scări,
dar de atunci m-am gândit mult la viaţa mea.
Am intrat la Şcoala de Arte, însă mă voi înrola în armată.
Mâine mă îmbarc spre Orientul Mijlociu.
M-am gândit la ce spuneai despre a te face util
şi cred că pot fi mult mai util acolo, luptând pentru pace,
decât aici, făcând artă.
Te iubesc, mamă. Ne vedem când mă întorc.
- Ai văzut-o pe Lisa ? - Nu.
Unde naiba e ? Mai vine ?
Lisa, unde eşti ? Serios, nu ai de gând să vii ?
Sună-mă.
Rahat...
E genial.
De-a dreptul radiant.
Fii serios, nimeni nu a spus asta despre picturile mele.
Chiar aşa e, Ashley.
Şi tu radiezi, eşti de-a dreptul înfloritoare.
Ştiu şi eu, poate există un motiv.
Spune-mi mai multe despre pictura aceea.
- Sigur, care ? - Asta de aici.
Nu am văzut toate lucrările, dar asta continuă să mă atragă.
E una dintre preferatele mele.
Mă gândesc să o cumpăr.
Nu e de vânzare. De fapt, nu m-am decis încă.
Totul are un preţ.
Putem discuta mai târziu.
Ce te-a inspirat ?
Uneori, oamenii au nevoie s-o încaseze.
E celebrarea vieţii sau a spiritului uman.
Pentru a crea, e nevoie să distrugi paradigmele uzate
care împiedică progresul.
Şi despre asta este vorba. Pentru asta există arta.
E despre schimbarea adusă lumii. Pentru mine... asta e.
Adică sper că în acel moment...
Asta ar fi cam greu.
Pentru că aşa e. Asta e arta.
Arta e despre schimbarea lumii.
Eşti o impostoare.
Porcării.
- Veronica ? - În persoană, scumpete.
Termină !
Daţi-vă la o parte !
E al meu ! Al meu !
La dracu' !
Genial !
Ce zici de asta ?
Ridică-te !
Dumnezeule !
Asta-i tot ce poţi ?
Du-te dracului !
Să ţi-o trag !
Mai vrei ?
E oficial. Războiul s-a terminat.
Incredibil, recrutarea a dat roade.
Trimiterea a milioane de soldaţi în Orientul Mijlociu
ne-a asigurat avantajul de care aveam nevoie
pentru a prelua controlul şi a câştiga.
Ca rezultat, cultura occidentală se răspândeşte ca planta kudzu.
Oamenii din Orientul Mijlociu se uită la Netflix.
Folosesc social media. Mănâncă fast-food.
Chiar ştiu să fie acizi.
Şi nu mă refer la acidul pe care-l arunci în faţa oamenilor.
Americanii spun că, pentru prima dată după 11 Septembrie,
se simt uşuraţi şi în siguranţă.
Ba mai mult, Securitatea Naţională şi-a modificat din nou
sistemul de avertizare bazat pe coduri de culoare. Să aruncăm o privire.
După cum observaţi, nivelurile sunt: în siguranţă, cu adevărat în siguranţă.
Dumnezeule. Medic !
Incredibil de în siguranţă. Extrem de în siguranţă.
Şi nicio grijă pe lumea asta.
Sunt dr. Jones. Medicul de terapie intensivă al spitalului Mercy General.
- Terapie intensivă ? - Sunt specialist în pacienţi comatoşi.
În regulă.
Ştiu că va fi cam şocant ce urmează să vă spun, doamnă Miller,
dar aţi fost în comă doi ani.
- Poftim ? - Aţi fost în comă doi ani.
- Nu înţeleg. - Aţi fost în comă doi ani.
- Dacă îmi permiteţi. - Staţi, unde plecaţi ?
Mă întorc mai târziu, când am un pic de timp, dar vă felicit.
Poftim ?
Urma să renunţăm la intubaţie, aşa că e bine că v-aţi trezit.
- Am fost intubată ? - Da, am folosit un tub de respirat.
- De ce ? - Să vă ajute la respirat.
Dar dacă voiaţi să îl scoateţi înseamnă că...
Nu aţi mai fi putut respira.
- De ce să fi făcut una ca asta ? - Nu mai aveţi bani.
- Îmi pare foarte rău. - Poftim ?
Fac pe mine. Adică trebuie să plec, scuze.
- E amuzant ? - Nu, deloc.
- Atunci, de ce râzi ? - Doctorul a pârţâit.
Unde e Lisa ? De ce nu e aici ?
Ashley, ascultă-mă. Eşti în şoc.
De ce-a zis că n-am bani ?
- Ai fost în spital doi ani, asta costă. - Dar am asigurare.
Asigurarea trebuie reînnoită anual, iar tu nu ai făcut-o.
- Şi de ce nu am făcut-o ? - Ai fost în comă.
- Dar bani tot am. - Nu, ai pierdut tot.
Dar cum rămâne cu Lisa ? Cu picturile mele ? Unde sunt ?
Lisa a vândut tablourile tale ca să plătească spitalizarea.
Şi apoi ce s-a întâmplat cu ea ?
Ce s-a întâmplat cu copilul meu ?
Îmi pare rău.
Nu poate fi adevărat !
Te rog, spune-mi că nu e adevărat ! Ţine-mă de mână.
Ai stat lângă mine în tot acest timp. Eşti foarte amabilă.
- Nu e chiar aşa. - Ce vrei să zici ?
Eu doar am venit să aduc pentru secţia de copii
o cutie de cărţi cu benzi desenate de mine,
am trecut pe lângă salon, te-am văzut şi mi-am zis:
"Uite-o pe Ashley. Să intru s-o văd."
Şi atunci te-ai trezit.
- Ai scos o carte cu benzi desenate. - Da, îţi vine să crezi ?
Veselii iepuraşi albaştri
Are mare succes.
E citită de oameni din toată lumea.
Vor face şi un film după ea.
Ron Howard vrea să-l regizeze, însă eu îl vreau pe David Lynch.
Veronica !
Da, am venit.
- Au venit ? - Nu, mătuşă Charlie, nu încă.
- Vin, simt că vin. - Ştiu.
Tentaculele se vor ridica din pământ
şi vor distruge toate sufletele blestemate.
Înţeleg, mătuşă Charlie, dar tentaculele nu sunt încă aici.
Dacă mor înainte să ajungă, ştii ce ai de făcut.
- Da. - Spune-mi, ca să mă asigur.
- O să te îngrop în grădină. - Exact, în grădină.
Astfel, Gaia mă va devora, mă voi întoarce în pământ
şi mă voi putea reîncarna în altceva.
- Sigur, prietena noastră, Gaia. - Vin tentaculele, vin.
Te descurci bine.
Fă un pas. Şi apoi, încă unul.
Deci aşa se face ? Întâi, un pas şi apoi, încă unul ?
Îmi aduci aminte de cineva care a fost aici acum câţiva ani.
- Parcă am linguini în loc de picioare. - Ador linguini.
Te descurci grozav.
- În regulă, doar un pic... - Destul.
- Nu poţi să te dai bătută. - N-o fac. Reluăm mâine.
Mâine nu vei mai fi aici, Ashley. Trebuie să pleci azi.
Ce vrei să... de ce ?
Ăsta e un spital care vrea să facă profit, nu e o organizaţie caritabilă.
Aşa că haide ! Sus !
Mamă, eu sunt.
M-am reapucat de desenat.
Cred cu tărie că e importantă creativitatea.
Sunt mulţi artişti în oraş şi îmi place aici.
- E un loc drăguţ. - E cam micuţ.
Mă gândesc să îmi iau un apartament în Bushwick.
Serios ? Aşa de mulţi bani ai făcut cu cartea aia ?
Da, le-am vândut drepturile celor de la Hollywood.
Am avut mare noroc.
Îţi mulţumesc că m-ai primit la tine în casă.
Îmi pare atât de rău pentru ce ţi s-a întâmplat.
Poţi picta în atelierul meu şi te vei pune rapid pe picioare.
- Ai atelierul tău ? - Da, e fostul tău atelier.
- Vrei nişte apă ? Ceva de mâncat ? - Nu, mulţumesc.
- Vrei nişte lapte ? - Sunt în regulă.
- Vrei un sendviş cu brânză ? - Vreau doar să dorm un pic.
El e Sam.
- Le-ai dat nume copacilor ? - Bineînţeles.
Ea e Veronica, nepoata mea.
- Salută-l pe Sam. - Bună, Sam !
E de treabă. Eşti un copac foarte frumos.
Nu-i aşa că e o zi splendidă ?
E un copac bun.
Ăla e Bernie, el e stejar. E drăguţ, dar e pedepsit.
Aceea e Hilary. Puternică, dar un pic neserioasă.
Iar acela e Donald. El e un dobitoc.
- Ashley, ai doar emoţii. - Sigur că da.
Trebuie doar să-ţi reintri în ritm.
Poate că, între timp, mă ajuţi cu benzile mele desenate.
Nu prea cred. Nu cred că pot face asta.
Sigur că poţi.
Tu foloseşti linii atât de curate. Nu cred că mai pot face aşa ceva.
Sendvişul ăsta nu are muştar.
Au uitat să pună muştar. Nu-mi place curcanul fără muştar.
Iepuraşilor mei albaştri şi veseli le place muştarul.
Asta e aşa o tâmp... E atât de drăguţ.
Ai apucat să citeşti cartea ?
Îmi doresc foarte mult.
Ashley, pot să te rog ceva ? Te duci să îmi iei nişte muştar ?
Ţi-am făcut o omletă, mătuşă Charlie.
Mătuşă Charlie ? E timpul să te trezeşti.
Charlie, ridică-te ! Trezeşte-te !
Doamne, dormi buştean.
De ce ai făcut asta ? E atât de enervant !
Erai nemişcată, voiam să mă asigur că mai trăieşti.
Sigur că eram nemişcată.
Cum vrei să fiu când dorm ? Agitată ?
E o zi minunată. Ar trebui să ieşim.
Odihna face bine organismului.
- Ce încerci să-mi faci, să mă omori ? - Bineînţeles că nu. Voiam doar...
Atunci de ce vrei să mă ridic ? Încerc să dorm.
Mi-am dat seama că azi e ziua lui Kip.
- Eşti bine ? - Am nevoie doar de aer.
Poţi să-mi aduci o apă minerală ?
Ce porcărie !
Sally mi-a spus că eşti aici.
Nu-mi cred ochilor ! Nu-mi vine să cred că eşti tu.
- E al tău ? - Da, e al meu. Îl cheamă Ben.
Bună, Ben ! E un copil tare frumos.
Îmi pare rău, Ashley.
- Nu ştiam dacă te vei trezi vreodată. - Da, înţeleg.
Nu aveam bani, nici acum nu am, dar...
- Am cunoscut pe cineva. - Grozav, asta e bine.
- Cum e ea ? - El e de treabă.
Ţi-am adus asta. Da, ştiu, vrei să mergem acasă.
- Ce e asta ? - Doar câteva lucruri păstrate de mine.
Mi-a făcut plăcere să te revăd. Trebuie să plec.
Mă bucur că eşti bine.
Da, ştiu.
- De ce naiba s-a înrolat ? - Nu ştiu.
- Credea că va schimba ceva. - Ce naiv !
Ei cred că luptă pentru o cauză,
când, de fapt, luptă pentru industria de apărare.
- Tinerii sunt atât de proşti. - Doamne, asta îmi place atât de mult !
Cu ochelari.
Trăim într-o societate care nu preţuieşte viaţa, pământul.
Doar banii. Adulţii sunt atât de idioţi.
Dacă tinerii sunt proşti, adulţii sunt idioţi,
noi cui îi mai cerem sfatul ? Bebeluşilor ?
- Exact, bebeluşilor ! - Doar nu vorbeşti serios.
Bineînţeles că vorbeşti serios.
Şi ştii de ce ?
Pentru că, de când sunt concepuţi, singura lor preocupare e viaţa.
Întocmai precum pământul, precum kudzu.
- Să se dezvolte, să crească. - Kudzu e un parazit.
Ashley !
- Ashley, trezeşte-te. - Aş putea să mai dorm un pic ?
Dormi prea mult. Îmi fac griji pentru tine.
Sunt doar obosită.
- Vrei să dormi în patul meu ? - Nu.
Nu ştiu. De ce, te încurc ?
Nu, deloc. Simte-te ca acasă.
Eu trebuie să merg la atelier. Am o grămadă de treabă.
Dar ne vedem când mă întorc.
- Sally... - Da.
Îmi cer scuze pentru cum m-am purtat cu tine.
Nu e nevoie de scuze.
Am fost o adevărată scorpie.
Câteodată. Dar asta m-a motivat.
- Serios ? - Da.
Umilirea îi poate afecta pe unii, pe mine m-a făcut să trag mai tare.
- Deci nu m-ai urât. - Ba da.
Doar că, uneori, cea mai bună răzbunare e succesul.
- Atunci, de ce mă ajuţi ? - N-o fac.
Îmi face o deosebită plăcere să te văd în situaţia asta.
Viaţa ta e terminată. Nu mai poţi picta.
Ţi-ai pierdut iubita, ai pierdut copilul.
Ce cauţi aici ?
Noi nu ne-am încheiat socotelile.
Ce dramatic !
Am pierdut totul din cauza ta.
- Asta e şi mai dramatic. - Ăsta-i adevărul.
- Eu am pierdut totul din cauza ta. - Se pare că o duci bine acum.
Vrei un pahar cu apă ? Pari deshidratată.
N-am venit să ne împăcăm, Veronica.
- Cum m-ai găsit ? - Instinctul.
Nu te cred.
- Ţi-am urmat mirosul. - Tot nu te cred.
Am găsit biletul tău de autobuz de acum doi ani.
Asta pot s-o cred.
- Nu trebuie să facem asta, Ashley. - Nu mai am suflet.
Inima mi-e plină de ură.
Nu mi-a mai rămas nimic, decât dorinţa de a te distruge.
Intră, să-ţi pregătesc mai întâi un mic dejun.
N-am mâncat.
Haide, îţi fac o omletă. Îţi place omleta.
Ţi-ai amintit.
Haide !
Câţi ani avea ?
Ieri ar fi împlinit 19.
Al meu ar fi avut doi. Sau unul şi jumătate, cred.
Nu l-aş fi lăsat niciodată pe Kip să se înroleze.
L-aş fi împiedicat. Dar nu am putut.
Eram în comă.
Nu credeai că războiul e justificat ?
Niciodată nu m-am gândit dacă era sau nu corect.
- Ne-a îmbogăţit, atât. - Pe mine m-a făcut celebră.
Ce dor îmi e totuşi să cumpăr lucruri !
Asta e o variantă destul de bună să scapi de toate.
Niciodată nu m-am gândit că o să-mi placă să trăiesc izolată.
N-aş mai putea locui la oraş.
Nu te simţi singură ?
Să spun drept, nu.
De fapt, asta e casa mătuşii mele. E în camera din spate, doarme.
- E aici ? - Doarme buştean.
Am mare noroc cu ea. E ultima mea rudă în viaţă.
Vrei să-mi vezi fiul ?
Sigur.
Mi-a făcut înregistrările astea când a fost plecat.
- Ăsta da, cadou. - Da, uite.
Bună, mamă !
Sper că eşti bine, că te odihneşti suficient.
Asta a fost o glumă.
De fapt, am întâlnit-o pe fata asta acum vreo două săptămâni.
E frumoasă şi extraordinară, ne petrecem mult timp împreună,
ne plimbăm şi chestii de-astea.
Nu prea vorbeşte engleza, dar încerc să o învăţ.
- E foarte chipeş. - Nu-i aşa ?
Am fost atât de furioasă, pentru atât de mult timp !
Dar înregistrările astea... M-au salvat.
E ca şi cum... el ar fi aici, cu mine.
Fir-ar să fie ! Rahat !
- Uşurel. - Dumnezeule !
Dă-mi şerveţelul ăla !
- Şterge-l ! - Rahat !
O să fie bine.
- Doamne, nu funcţionează ! - Veronica, o să fie bine !
- La naiba, nu merge ! - Va fi bine !
- L-ai stricat ! - Nu l-am stricat.
- L-ai stricat, fir-ar să fie ! - Uite, merge ! Funcţionează !
- La naiba, l-ai stricat ! - A fost un accident, Veronica.
- S-a răsturnat apa... - De ce ai pus paharul lângă cameră ?
Ce tot spui ? Tu l-ai pus pe masă !
Asta e tot ce mai am.
- Poftim ? - Ashley !
Le-ai salvat pe undeva ?
- Fii serioasă ! - Nu, n-am făcut-o !
Cu siguranţă, ai salvat pe undeva înregistrările cu fiul tău.
- Cum ? Vezi unde suntem ? - Ce tot spui ?
- Salvează-le în Cloud. - Sunt într-o afurisită de cabană.
Tu vorbeşti serios ?
Nu ai salvat blestematele alea de înregistrări ?
Nu, nu le-am salvat. De câte ori trebuie să-ţi mai spun ?
Nu da naibii vina pe mine pentru greşelile tale nenorocite !
Să dau vina ? Mi-ai omorât fiul a doua oară.
Ridică-te, târâtură !
Să te ia dracu' !
Uită-te la mine !
Resetarea sistemului. Resetarea sistemului.
Am fost ieri pe munte ăsta, am desenat acest peisaj
şi mă gândeam că e atâta linişte şi atât de frumos.
Am vrut să-ţi arăt pentru că...
Cred că trebuie să plec.
Trezeşte-te curând, mamă. Te iubesc, mamă !
Subtitrare: Retail
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/8w62p Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari