Anul 117, Imperiul Roman se întinde de la deşertul african la Marea Caspică.
Dar cea mai îndepărtată şi nesupusă frontieră era nordul Britaniei.
În acest ţinut neiertător, armata romană a întâlnit rezistenţa unui popor numit picţi.
Folosind tactici de gherilă şi terenul în avantajul lor, au oprit invazia.
Impasul a durat aproape 20 de ani.
Acum, Roma, a dat ordine să fie rezolvat prin orice mijloace.
CENTURION
Subtitrarea Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
sinc, aranjat text pentru Bluray-RARBG: dickVader
Mă numesc Quintus Dias.
Sunt soldat al Romei.
Şi ăsta nu-i nici începutul, nici sfârşitul poveştii mele.
2 SĂPTĂMÂNI MAI DEVREME
INCH-TUTH-IL Cea mai nordică garnizoană la frontiere.
Doi ani la frontiere.
Locul ăsta e cel mai rău de pe pământ.
Până şi pământul ne vrea morţi.
Centurion Dias, e prea al naibii de frig ca să stai de pază.
Nu e schimbul meu. Mă întrebam ce e acolo.
Patrulele se întorc în zori. Ar trebui să te culci.
Cu cât rămânem mai mult, cu atât intră mai adânc frigul şi umezeala în oase.
Şi ploaia face drum numai muşcăturii înţepătoare a vântului din nord.
În timp ce pierdem oameni curajoşi cu picioare putrede şi degerate,
regele Pict, Gorlacon
a trimis oştile sale de război să facă raiduri de-a lungul frontierei, de voie.
- Domnilor. - Bună seara, dle.
Noapte rece pe front.
Tata a crezut că să înfrângi cu adevărat un inamic,
trebuie să-l cunoşti mai bine decât pe tine.
Cunosc bine acest duşman.
Luptă numai cu puterile lor şi nu vor fi târâţi în luptă deschisă.
În schimb, se agaţă ca râia, până sângerăm,
ascunzându-se în umbră, ca animalele,
lovind puternic şi repede dispărând înapoi în noapte.
La ivirea zorilor, numărăm pierderile şi semănăm pământul cu morţii noştri.
Ăsta-i noul gen de război, un război fără onoare, fără sfârşit.
Haide! Haide!
Marcus, du-te la Agricola!
Poarta. Mişcă!
Mişcă-te, soldat!
- Gratus. - Salvează-te.
Du-te dracului.
Ar trebui să-i ucidem pe toţi.
Asta ne-ar putea fi folositor. Vine cu noi.
Virilus! Virilus!
YORK Garnizoana Legiunii a IX-a.
Învingătorul.
- Aşa se face! - Da!
Din nou!
Destul!
Te-ai luptat bine, acum bei cu mine.
Septus, mai multă bere.
Din nou, Virilus.
Eşti beat. Un beţiv urât.
Şi nici prea deştept.
Nu-i destul de zece ori ca să ştii că eşti înfrânt?
Să te ia naiba! Din nou!
Încă o dată!
Septus, tu arbitrezi. Şi ai grijă de flancul meu.
Haide!
- Virilus! Virilus! Virilus! - Îl baţi.
Virilus. Virilus.
A pierdut dureros.
Septus?
Ce aşteptaţi, un ordin?
Treceţi acolo!
La naiba, asta o să trezească un om repede.
Când o să înveţe lumea să nu se pună cu Legiunea a IX-a?
Unii spun că nu-i normal să fii văzut bând cu oamenii legiunii.
Septus, bătrâne prieten, ei uită. Sunt un om al Legiunii.
- Soldat, te-ai luptat? - Să mă lupt, e meseria mea.
Am un mesaj pentru generalul vostru.
Du-mă în direcţia sa, înainte să pun să fii biciuit.
Cine eşti?
Sunt trimisul personal al guvernatorului Agricola.
Îţi sugerez să cobori de pe cal şi să-mi dai mesajul
înainte să pun să fii tu biciuit!
Generale, domnule! Va fi plăcerea mea.
Toate permisiile sunt anulate.
Agricola mobilizează Legiunea a IX-a. Mergem la război, Septus.
Anunţă conducătorii să desfiinţeze tabăra şi să pregătească oamenii.
- Scuze, generale, domnule... - Întoarce-te imediat la Agricola.
- Spune-i că am plecat într-o oră. - Da, generale.
Ticălosule!
E vremea să mori, romane.
Aeron.
Gorlacon. Era fermier până i-a fost ucisă soţia.
Apoi a lăsat jos plugul şi a ridicat sabia.
A schimbat modul de luptă al Pict. A mers.
A schimbat valul şi l-au făcut rege.
Nu o să cedez.
Ce intenţionează Agricola, cu poporul meu?
- Să te ia naiba, Pict! - Când îşi va trimite armatele în nord?
Sunt soldat al Romei! Nu voi ceda!
Să-ţi cunoşti duşmanul, fiule.
Roma te va face să sângerezi pentru asta.
Întâi tu, centurionule.
CARLISLE- Cartierul general al lui Iulius Agricola, guvernatorul Britaniei.
Nu-mi pasă cum o faci, dar mătură-i de pe faţa pământului.
Şi adu-l pe Gorlacon în faţa mea în lanţuri.
Guvernatorule, eşti politician, eu sunt un simplu soldat.
Dar nu-s atât de simplu încât să nu văd că eşti în căutarea unui drum înapoi spre Roma.
Oaselor mele le e dor de Roma. Locul ăsta e un cimitir al ambiţiei.
Şi al oamenilor.
Şi nu-i sacrifica pe ai mei, pentru a fi pioni în jocul tău.
Înţeleg.
Să fim cinstiţi, generale.
Cucerirea Britaniei e o cauză pierdută.
Cu o lovitură curajoasă, am putea schimba toate astea.
Cu Legiunea a IX-a sub comanda ta, putem zdrobi acest inamic.
Tu şi oamenii tăi vă puteţi retrage bogaţi şi cu onoare.
Oamenii mei au destulă onoare.
Destulă ca să nesocotească un ordin direct?
Ei bine...
ca să omori şarpele, trebuie să-i tai capul.
Trebuie să-l găsesc pe Gorlacon.
Pentru asta, mă gândesc la cineva special.
Generale Virilus, fă cunoştinţă cu Etain, copoiul meu de briganţi.
Nu poate spune un cuvânt, dar poate vâna orice pe orice teren.
Jur că-i pe jumătate lup.
Îmi cer scuze pentru dramatism, dar am vrut să dovedesc ceva.
Sclavii nu costă nimic. Încrederea e nepreţuită.
Nu ştiu dacă să mă lupt cu ea, sau...
E mută, nu surdă!
- Am propriile iscoade. - Nu ca ea!
Îi cunoaşte pe picţi. Le cunoaşte drumurile, le ştie ascunzătorile.
Te va conduce în munţi.
Pentru ce stă acolo?
- S-a uitat toată noaptea la tine. - Am observat.
Nu şi-a putut lua ochii de la tine.
Haide, tu.
Nu vorbeşte, ticălos nebun.
Nu are limbă, prostule. Nu m-aş apropia prea mult.
N-are limbă, asta-i perfect, o să aibă... mai mult loc pentru asta.
Ai grijă.
Cred că asta în limba pictă e pentru "şterge-o".
Trebuie să fie un cercetaş bun ca să-ţi găsească scula.
Cred că e dragostea.
Am liber cu neghiobul de data asta.
Raportează.
Trei picţi şi încă unul, un prizonier, pe jos.
Cred c-ar putea să fie roman.
Centurion Remus, preia coloana!
Rămâi jos! Rămâi jos!
Rămâi jos!
N-o să scoatem nimic de la el.
Nu putem lua prizonieri în marş. Ştii ce ai de făcut.
Cap sau pajură?
Cap.
Am câştigat.
Scuze, prietene. Ordinele sunt ordine.
Slavă zeilor că m-aţi găsit.
Nu zeilor trebuie să mulţumeşti, ci ei.
Etain, cercetaşul nostru pict. Ea te-a găsit.
Cum te numeşti soldat?
Sunt Quintus Dias.
Comandant adjunct. Garnizoana Inch-tuth-il.
Scuze că n-am putut ajunge aici mai repede.
- Sunteţi coloana de asistenţă? - Nu chiar.
Sunt Titus Flavius Virilus, comandantul Legiunii a IX-a.
Am venit aici căutând o luptă.
Atunci veţi avea o luptă.
- Generale. - Centurion Dias.
Acum arăţi ca un roman. Cum te simţi?
Tăieturi şi vânătăi, dle. Nimic ce nu se va vindeca cu timpul.
Câteodată rămân cicatrice ce nu pot fi văzute.
Ai scăpat din ghearele lui Gorlacon
dar trebuie să-ţi cer să te întorci cu noi în cuibul leului.
Cel mai bine e să mă întorc la luptă, generale.
- Vorbeşti ca un soldat. - Gladiator.
Tatăl meu a fost Scipio Dias.
L-am văzut câştigând lupta în care şi-a câştigat libertatea.
A fost magnific.
El m-a învăţat să lupt, când să-mi aleg bătăliile.
Vino să cunoşti oamenii.
- Septus. - Domnule?
Dă-i omului ăsta să bea. Cred că merită.
Vino şi alătură-te nouă. Încălzeşte-te. Ia o băutură bine meritată.
Mulţumesc.
Mâine ai să călăreşti lângă mine.
Poate mă poţi învăţa ceva despre ospitalitatea picţilor.
- Thax. Bothos. - Domnule.
- Septus, o să-mi fac rondul. - Domnule.
- Bună seara, generale. - Nu înţeleg o vorbă din pictă.
Dacă mă prind, sunt terminat!
N-am văzut un general aşa de iubit de oamenii săi.
La antrenament, e discipolul nostru, la pumni, e tatăl nostru,
la rang, e fratele nostru.
Şi în luptă, e zeul la care ne rugăm să ne salveze sufletele.
- Unde ai citit asta? - E scris pe pereţii closetului, dle.
- Probabil că a scris-o chiar el. - E un ticălos nemilos şi cutezător.
Şi aş muri fără ezitare pentru el.
E o cursă!
Coloană! În formaţie! În formaţie!
Repede! Haideţi!
Descălecaţi! Duce-ţi caii în spate!
Strâns! Repede!
Uşurel, băieţi. Scuturile!
Urmăriţi!
Indiferent ce iese din ceaţă, prieteni, o să păstraţi linia.
Quintus, călăreşte în spate.
Spune-i centurionului Remus să tragă coloana înapoi.
- Faceţi loc. - Continuaţi să fiţi atenţi!
Fiţi gata!
Urmăriţi.
Păstraţi linia!
Ridicaţi-vă!
- Quintus. - Bothos.
- Ai reuşit. - Da. Omul ăsta mi-a salvat viaţa.
Brick.
- Generalul? - Nu.
Trebuie să ne mişcăm.
- Reuşeşti? - Da.
Haide.
Să ne mişcăm.
În haosul bătăliei,
când pământul de sub picioarele tale e o mocirlă de sânge, vomă şi urină
şi măruntaiele prietenilor şi duşmanilor sunt la fel,
e uşor să te îndrepţi spre zei pentru mântuire.
Dar soldaţii se luptă şi ei sunt cei care mor.
Zeii nu-şi udă niciodată picioarele.
- Thax. - Slavă zeilor că unii dintre noi au scăpat.
Numai tu?
Macros, a doua cohortă.
Leonidas, cercetaş şi purtător de scut.
- Numai noi am rămas? - Am fost mai şmecheri.
Asta-i tot. E timpul să mergem acasă.
Trebuie să găsim cadavrul generalului. Merită un mormânt mai nobil de-atât.
Generalul e încă în viaţă.
- Eşti sigur? - I-am văzut luându-l în lanţuri.
- Încotro? - Spre nord.
- Atunci mergem spre nord. - O să mergi după picţi?
Au patrule care matură pădurea după supravieţuitori.
- Am putea să ne luăm singuri gâtul. - Cu generalul în viaţă, e datoria noastră.
- De unde ai apărut? - De la bucătarii.
Bravo, soldat.
Mă numesc Tarak.
Nu-s soldat, sunt bucătar.
Nu mai eşti.
Strânge ce poţi, alimente, arme.
Aruncaţi-vă armurile. Călătorim mai uşori.
Rahat! Macros ăsta se mişcă.
Era alergător la maraton înainte să se înroleze.
- De unde ştii asta? - Noi facem mâncarea, noi ştim totul.
Pitiţi-vă.
Am ştiut că nu trebuia să avem încredere în javra aia.
Ştiu unde l-au dus pe general.
Mişcaţi-vă.
Pe aici. Peştera.
Urcaţi în munţii ăştia. Urcaţi!
Poftim, nişte mâncare.
Nu!
Pălăriile morţii. Te pot ucide în câteva minute.
Pentru ochiul neantrenat, arată la fel cu astea, care-s delicioase.
Mulţumesc.
Tarak. Ăsta-i nume asirian, da?
Da.
Dar nu e numele meu adevărat. Mi-a fost dat.
- Care-i numele adevărat? - Mă îndoiesc că-l poţi pronunţa.
E din munţii Hinu Kush, unde m-am născut.
Leonidas, da?
- Tata grec, dle. - Vino mai aproape de foc.
- De unde eşti, Bothos? - Din armată.
E tot ce ştiu.
M-au cules de pe străzi, m-au antrenat, mi-au spus că ar fi mai bine pentru mine.
Spune-mi, Bothos. Te simţi mai bine sau mai rău?
Macros?
Am scăpat cu viaţă fugind din Numidia.
Nu m-am oprit până am ajuns în Grecia. Apoi am alergat în sport.
Acum alerg din nou să-mi salvez viaţa.
Suntem departe de casă.
- Asta trebuia să fie ultima mea campanie. - Încă ar putea fi.
Am pus ochii pe o fermă în Tuscany, unde soarele încălzeşte pielea.
Brick...
Ce fel de nume e asta, oricum?
Prescurtare, dle... de la Ubrickulius.
Mama ta trebuie să fi fost... deşteaptă.
Era o artistă nenorocită.
Atunci rămâne Brick.
Culcaţi-vă. Fac primul de pază.
- Generale. - Unde-mi sunt oamenii?
Cu zeii voştri.
Trădătoareo!
Ţi-ar răspunde la acuzaţie, dar nu poate vorbi. Ştii de ce?
Era copil când a venit la noi, căutând un adăpost.
Satul ei a fost măcelărit ca pedeapsă că s-a opus legii romane.
Ca să dea un exemplu, i-au ars ochii tatălui ei.
I-au violat mama până a implorat să moară.
Etain a fost forţată să privească...
până a fost şi ea violată.
În cele din urmă i-au tăiat limba ca să nu vorbească urât
despre nenorocitul de Imperiu Roman.
A fugit în nord şi a venit la noi pentru adăpost.
Noi am crescut-o şi am făcut din ea una de-a noastră.
Şi când a crescut, am trimis-o înapoi la voi,
pentru a pretinde supunere şi să vă predea în mâinile noastre.
Armata e încă dispersată.
Când se întunecă, intrăm.
Veniţi.
Haideţi.
Brick, Bothos, cu mine. Restul asiguraţi perimetrul.
Generale.
- Legiunea? - Numai eu şi o mică cohortă am rămas.
La dracu.
Rahat.
Haide.
Lăsaţi-mă.
Taci.
- Ne trebuie un topor. - Plecaţi!
Nu te abandonăm, dle.
Ce a rămas din Legiune, e sub comanda ta. Acum plecaţi.
Trebuie să plecăm.
Pleacă acum!
Du-i acasă.
Asta-i pentru Legiunea a IX-a.
Unde-i Thax?
A trebuit să se ocupe de o mică problemă.
Am luat casca generalului. El unde e?
Nu l-am putut elibera. Haideţi.
Am venit tot drumul ăsta pentru nimic?
La dracu.
Vezi ce-ai făcut?
Înainte să mori, să ştii că cei ce-au făcut asta, nu vor trăi să-ţi spună povestea.
Atunci să terminăm cu asta.
Prietenii tăi romani ar fi trebuit să ştie că fonta nu se îndoaie, se rupe.
Ce mai aşteptaţi? Vă e teamă de mine?
Nu-i niciun bărbat destul de curajos?
Să vedem din ce eşti făcută... lupoaico.
Mergeţi!
Haideţi. Trebuie să continuăm să ne mişcăm, cât avem cărarea.
- Pe jos, peste asta? - Unde ezită ei, noi trebuie să mergem.
Continuăm să ne mişcăm. Spre nord.
Dar liniile noastre sunt în sud.
Acolo ne vor căuta.
Uite, nu-i putem întrece.
Aşa că trebuie să fim mai deştepţi.
Ne îndreptăm spre nord, îi luăm de pe urma noastră, apoi înapoi spre vest, apoi sud.
Ar putea dura zile, chiar săptămâni.
Dar suntem atât de departe în spatele liniilor inamice,
încât e singura noastră şansă să ajungem acasă.
Haideţi!
Atunci, o să ai nevoie de asta, centurionule.
Etain, eşti mânia mea.
Trimite-le trupurile în iad şi adu-mi capetele lor.
Când picţii vin după tine, nu se opresc niciodată.
Pot alerga cu orele, călări cu zilele. Abia mănâncă şi dorm arareori.
Etain, asemeni lupului, a învăţat să vâneze de la naştere.
O parte e simţ, o parte instinct.
Poate citi urmele, caută semnele trecerii,
hărţui animalul pe pământ şi se poate apropia să ucidă.
Acum îi vânează pe romani.
Acum, noi suntem prada.
Mişcaţi-vă! Continuaţi să vă mişcaţi!
Opriţi!
- Leo, trebuie să continuăm să ne mişcăm! - Nu. Trebuie să ne odihnim.
- Nu mai pot continua, mi-e prea frig. - Haide, ia-l.
Brick, găseşte adăpost, oriunde din calea vântului asta.
Destul. Ajutaţi-mă.
Ne încetineşte. Spune un cuvânt şi o să am grijă de asta.
Trăim uniţi sau murim despărţiţi... începând cu tine.
Poţi îndura asta dacă vrei,
dar la prima ocazie, o să am grijă de mine.
E înmormântarea ta.
Când îşi pictează feţele în albastru,
e mai mult decât o împodobire.
E un ritual sacru.
Pentru picţi, înseamnă că mai degrabă mor decât să eşueze.
Pentru ei înseamnă... că nu e cale de întoarcere.
Oamenii ăştia sunt cei mai buni pe care i-am văzut.
Merit destul ca să-i conduc?
Tata m-a învăţat că în viaţă, datoria şi onoarea contează deasupra tuturor.
Un bărbat fără cuvânt, nu e mai bun decât o sălbăticiune.
Am făcut o promisiune unui general, să-i duc soldaţii acasă.
Asta-i sarcina mea.
Asta-i datoria mea.
Nu-i rău pentru un grec. Haideţi.
Beţi cât e cald.
- Ce-i asta? - Stomacul.
Muşchiul dinăuntru e pe jumătate digerat.
Încearcă, e bun.
Quintus. L-au auzit de la depărtare de kilometri.
Care-i problema?
Mişcaţi-vă! Mişcaţi-vă! Mişcaţi-vă!
Mişcaţi-vă! Mişcaţi-vă!
Pe aici!
Mişcaţi-vă. Haideţi, să mergem.
Haide, urcaţi!
Haideţi!
Vin!
- Se apropie. - Haide! Mişcă-ţi fundul aici.
Haide. Dă-mi mâna!
Nu!
Rahat!
- Trebuie să sărim. - Ţi-ai ieşit din minţi?
- Fă-o! - La dracu.
- Nu pot! - Ba da, poţi!
Poţi s-o faci!
Nu! Tarak!
Eşti bine? Haide sus.
- Apucă-l. - L-am prins.
Unde-i Tarak?
L-am pierdut.
Thax, Marcos?
Să ieşim.
Haide.
Dă-ţi jos tunica, ne vor îngreuna.
Rahat.
- Poţi merge? - Da.
Atunci poţi fugi.
Ne-au urmărit în josul râului.
Asta e. Continuăm să mergem.
Rahat!
- E după noi. - Vrăjitoare blestemată. Cum o poate face?
Nu e magie, e cititoare de urme. Şi e pe direcţia vântului.
- Ce se întâmplă? - Îşi fac tabăra peste vale.
Nu le pasă dacă ştim unde sunt.
Dar ea nu se va aştepta... la noi.
Bothos, ai grijă de Leo.
- Ce ai de gând să faci? - Mă duc să egalez şansele.
Haide.
Quintus.
Unde-i ea?
De ce ne vânaţi?
Unul din oamenii tăi l-a ucis pe fiul regelui.
Gorlacon a jurat răzbunare pe capetele voastre.
Omoară-l şi termină cu asta.
Prietenii tăi de peste rău sunt deja morţi.
Nu!
Lasă-l să sângereze.
I-au luat capul.
- Bothos! - Au avut aceeaşi idee ca tine.
Nu-şi mai apără vieţile sau ţara lor.
Au jurat răzbunare de sânge împotriva noastră.
Şi nu se vor opri...
până nu-i vom implora... să ne omoare.
Eşti gata să îngenunchezi şi să implori?
- Sunt terminat. E fără speranţă. - Fără speranţă?
Fără speranţă e ceea ce cântă, scriu poeme despre asta.
Fără speranţă e o chestiune de legendă, Bothos. Şi fiind legendă, te vei regula.
Ce trebuie să fac?
Continuăm să mergem cât mai avem întunericul de partea noastră.
Zeii ne-au părăsit. Acum ne facem singuri soarta.
Macros. Macros.
Nu... nu pot continua.
Nu pot continua.
Macros, cel puţin aşa, unul dintre noi va reuşi.
- Ticălosule! - Nu ţipa, Macros.
Te vor termina rapid dacă nu ţipi.
Nu mă părăsi! Thax!
Thax!
Haide!
Locul ăsta ar trebui să ne dea adăpost.
Avem nevoie de hrană şi un loc de odihnă.
Unde dracu suntem acum?
- O să aduc nişte apă. Rămâneţi atenţi. - Da.
E în regulă... e în regulă.
Nu vrem să-ţi facem rău.
Cine sunteţi? Ce doriţi aici?
Brick, întoarce-te înăuntru.
Întoarce-te înăuntru acum.
Atunci, las în seama ta.
N-am nimic de valoare.
Nu suntem hoţi, suntem soldaţi.
Avem nevoie de hrană şi adăpost.
Şi avem un om rănit... are nevoie de ajutor.
Încercam doar să ajungem acasă.
Poftim, ia-o.
Nu vreau să-ţi fac rău.
Mă numesc Quintus Dias.
Arianne.
Vorbeşti limba mea.
Şi tu pe a mea.
Eşti din garnizoană?
Am crezut că aţi încetat să veniţi aşa de departe în nord.
Garnizoană? Ce garnizoană?
- La două zile de aici, în sud. - Ei vin aici?
Cum crezi că-ţi ştiu limba?
Fac ce pot să-i descurajez.
Cred că sunt vrăjitoare...
şi mă lasă în pace.
De obicei merge cu ceilalţi.
De ce nu şi cu voi?
Suntem prea obosiţi ca să ne fie teamă.
Eram 3.000 şi acum suntem 3.
Haide.
Brick, lasă cuţitul nenorocit jos.
Bothos, e o garnizoană romană la două zile de aici.
Trebuie să fie postul de frontieră vestică de la Mentieth.
Două zile?
Să ne uităm la prietenul vostru.
Quintus, ce face?
E pictă şi e femeie...
două motive bune să nu avem încredere în ea!
Bine, asta va opri sângerarea.
Pălăriile morţii?
Miroase bine.
Ce-ţi face piciorul? A mers scamatoria vrăjitoarei noastre?
Quintus, ciupercile.
- Ce? - Încearcă să ne otrăvească.
De ce ţi-a vindecat piciorul, numai ca să te ucidă?
Pălăriile morţii au dosul alb.
Merită să cunoşti ciupercile.
Bune.
Într-adevăr bune.
- Delicioase. - Sunt bune.
Oamenii tăi sunt foarte nervoşi.
Se cuvine să fie.
Un demon ne urmăreşte zi şi noapte.
Un demon?
Îi spun Etain.
O cunoşti?
Dacă Etain vă vânează, aţi putea fi deja morţi.
Asta-i liniştitor.
Sufletul ei e un vas gol.
Numai sângele de roman îl poate umple.
Unde-i Arianne?
S-a dus să ne pregătească micul dejun.
Te simţi bine?
Asta-i ca momeală?
De unde vin eu, se consideră nepoliticos să întrerupi urinarea unui bărbat.
De unde vin eu e considerat cinstit să atenţionezi un bărbat
când urinează pe micul său dejun.
Ai dreptate.
Trebuie să fi fost furtună pe dealuri noaptea trecută.
Haide!
- Necazuri. - Să plecăm de aici. Bothos.
E prea târziu pentru asta.
Ascundeţi-vă în hambar şi nu scoateţi un sunet.
Vrăjitoareo, îi urmărim pe câinii de romani.
N-am văzut pe nimeni.
Numai să nu-mi laşi duhoarea ta în casă.
E tot ce am.
Ce se întâmplă, Etain?
Ţi-a mâncat pisica limba?
Etain, nu ea. Moartea-i blestem asupra poporului nostru.
Te-am pus într-un pericol prea mare. Vom pleca.
Plecaţi acum şi vă va scoate maţele şi vă va jupui înainte de căderea nopţii.
Rămâneţi până dimineaţă şi prietenul vostru va putea călători.
Asta-i poporul tău.
Nu-s poporul meu.
De când Gorlacon m-a acuzat de vrăjitorie şi mi-a făcut asta...
ca să mă însemneze ca proscris
şi m-a alungat să-mi trăiesc zilele aici, singură.
Ce lucruri crude mai avea soarta păstrate pentru noi?
Să găsim adăpost în casa duşmanilor noştri.
E ea un înger...
sau un demon?
- Liber. - În regulă.
Odihneşte-te.
Sunt un bătrân soldat arţăgos...
dar nu prea încăpăţânat să recunosc când greşesc.
Îmi pare rău, te-am judecat greşit.
Asta e.
- Se face frig. - Mulţumesc.
Ne-ai dat adăpostul casei tale, căldura focului tău
şi ţi-ai riscat viaţa pentru noi.
De ce?
Nu datorez credinţă niciunui bărbat, decât celui pe care îl aleg.
Uite nişte mâncare pentru drum.
Mulţumesc.
Succes, romane.
Succes, vrăjitoareo.
Bothos, ridică-te. Haide.
Piciorul meu!
Uitaţi-vă! Uitaţi-vă! Vedeţi, arde focul.
Uitaţi-vă, mâncare caldă şi pat uscat. Haideţi.
Agricola s-a retras.
Împăratul Hadrian a dat ordine să formăm o nouă linie de apărare la sud.
Renunţând la pământul pentru care ne-am luptat.
- Şi unde ne duce asta? - La dracu.
Cum face ea asta?
Nu ştiu de voi, dar eu am obosit să fug.
- Asta-i tot ce am putut găsi. - Fă-i să conteze.
Pentru Virilus.
Pentru Legiunea a IX-a.
Bothos, ne flanchează. La zidul din vest!
Brick!
Haide!
- Cât de departe crezi că e? - Nu ştiu.
O zi călare. Poate două.
E destul de aproape, Thax.
Rahat!
Am crezut că eraţi picţi.
Am crezut că eraţi morţi.
Unde-i Macros?
L-au mâncat lupii.
Asta-i tot? Noi suntem toţi care am rămas?
Cel puţin trei dintre noi au reuşit!
- Încă nu suntem acasă. - Ce tot spui?
- Ar trebui să fim deja la frontieră. - Nu.
Agricola a dat ordinul său de marş.
Atunci, Roma a renunţat în sfârşit la haznaua asta de ţară?
Nu pot spune că-mi pare rău.
Atunci, am luptat degeaba.
- Ce s-a întâmplat cu băiatul, Thax? - Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Ăsta-i marele plan nenorocit al lui Hadrian? Un zid?
Cui îi pasă? Am reuşit.
- Să mergem! - Bothos, aşteaptă!
Potoleşte-te, centurionule.
Thax, ce faci?
Mă asigur că ne înţelegem unul cu celălalt.
Înţeleg că mulţi bărbaţi buni au murit datorită a ce ai făcut
şi vei răspunde pentru asta.
De ce am ştiut că o să simţi aşa?
Bothos!
Acest raport confirmă temerile noastre cele mai rele.
Ţi-ai purtat războiul, soldat, şi ai câştigat recunoştinţa Romei.
Acest om te va conduce la cortul meu privat, te va hrăni.
Pari pe jumătate mort de foame.
Nu ne putem întoarce la Roma în dizgraţie.
Mai bine ca soarta Legiunii să rămână un mister
decât să fie cunoscut adevărul eşecului lor.
Dacă se află, fiecare trib şi fiecare naţiune se va ridica împotriva noastră.
E un risc prea mare.
Suntem de acord, atunci?
Soarta Legiunii a IX-a va fi ştearsă din însemnări.
Da.
Sper ca mâncarea să-ţi fie pe plac.
Ţi-am adus nişte vin.
Cel puţin atât să facem pentru un erou al Romei.
Aşa îşi onorează Roma eroii?
Vrei să îngropi adevărul şi pe mine o dată cu el?
Eşti un risc prea mare.
Unde o să te duci?
Acolo unde aparţin.
Nu!
Se pare că viaţa mea e din nou în mâinile tale, vrăjitoareo.
Mă numesc Quintus Dias.
Sunt un evadat al Romei.
Şi ăsta nu-i nici începutul, nici sfârşitul poveştii mele.
Subtitrarea Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
sinc, aranjat text pentru Bluray-RARBG: dickVader