OpenSubtitles.org AP stops working soon, but not for VIP members -> osdb.link/vip
Crezi că există ceva
ce nu ştim unul despre celălalt ?
Ce întrebare la ora şase dimineaţa ?
Secretele,
misterele, încă le mai păstrăm pentru noi ?
Suntem un mare mister.
Ăsta-i singurul motiv pentru care suntem împreună.
Nu, haide. Răspunde-mi.
Au trecut ani de când mi-ai dat una din vestele tale.
Vrei să fii serioasă ?
Există ceva ce nu ştiu despre tine şi ar trebui să ştiu ?
Cealaltă şi-a pierdut parfumul tău.
Atunci o voi purta data viitoare.
- La conferinţă ? - Nu, kamikaze.
Mai devreme.
Cheamă-mă doar...
O să te însoţesc oriunde vrei.
Regret că nu putem fi împreună la fel de mult cât ne-am dori.
Am vorbit despre asta.
E de ajuns că eşti acolo. Altceva nu contează.
O să te aştept.
Mereu.
Ai să pierzi avionul.
N-ai răspuns la întrebarea mea.
Tu vorbeşti ? Eşti o galaxie plină de stele necunoscute.
De asta nu voi obosi niciodată să te observ
ca să le descopăr până la ultima.
Ei bine, noroc !
Mulţumesc.
- Ne vedem curând, dragostea mea. - Da, te rog.
Curând, scumpule...
CORESPONDENŢA
- Bună dimineaţa, prof. Phoerum. - Bună dimineaţa.
Una mai puţin de descoperit pentru tine ?
Uimitor ! De unde ştiai că vom vorbi despre stele ?
Dexteritatea, draga mea kamikaze, dexteritatea omului bătrân !
Tăiaţi !
- Totul e în regulă, Amy ? - Da, m-am lovit puţin.
Te-ai încordat când ai căzut. Te-ai înclinat prea mult spre dreapta.
Când aterizezi, să fii mai flexibilă, echilibrată, aşa, da ?
- Sunteţi bine ? - Da !
Bună ? Vorbesc lumii astea sau următoarei ?
E greu de spus.
- Sper că prima ipoteză. - Cum a mers ?
- Eşti încă întreagă ? - S-ar putea să fii dezamăgit
dar aşa pare, aşa că, da.
Să reluăm de la cădere la explozie !
Se pare că ai vorbit prea devreme.
Vei fi spulberată din nou.
Nu eşti prea drăguţ astăzi.
Să-ţi intre în cap că întreagă sau nu,
va trebui să stai cu mine pentru foarte mult timp.
- Va fi suficientă eternitatea ? - Nu sunt sigură de asta.
Dar putem negocia.
- Gata ! - Du-te, dragostea mea !
- Dar să nu mori prea mult. - Da, fac tot posibilul. Pupic.
- Ce te-au întrebat ? - Despre formarea galaxiilor.
- Cum a mers ? - Bine. E un tip de treabă, da.
Amy Ryan ! Vă rog...
Bună dimineaţa.
Ai terminat de poluat bolţile cereşti
cu vorbe trunchiate ?
- Scuze, dle profesor. Sunt îngrozită. - În regulă. Ajunge.
Dezvăluie-ne natura Particulei lui Dumnezeu.
Particula lui Dumnezeu nu-i nimic altceva decât bosonul Higgs,
teoretizat în 1964.
Dar refuz să cred că a fost noroc de data asta.
Un caz de sincronicitate colectivă, cred.
- Ce e pe fata ta ? - Ce ?
Ai făcut un remake la "Braveheart" ?
- Nu, zugrăvesc în cameră. - Bine...
Sincronicitate sau nu, sunt foarte bucuros că ţi-a mers atât de bine.
- Alo ? - Când e următorul examen ?
- Ce-ai spus ? - Când e următorul examen ?
27 martie, evoluţia spectrală a galaxiilor.
E greu !
Va trebui să faci mai puţine tumbe şi să înveţi mai mult, fata mea.
- Prea paternalist. - Bine, aş putea să te iert...
Dacă-mi spui titlul discursului tău din cadrul conferinţei.
Teoria corzilor,
iluzie literară sau teoria totului ?
Armonia cosmică, universuri paralele.
Exact.
Şi dimensiunile spaţiu-timp pe baza cărora
noi toţi ar trebui să avem 10 dubluri dispersate în infinitatea de multiversuri.
- Aşadar, suntem unsprezece ? - Unsprezece editori şi unsprezece Amy.
Atunci, chiar dacă toate clonele tale
s-au căsătorit, adăugând tot timpul lor liber.
- Am putea fi veşnic împreună. - Da, am putea.
Dar, dragă, mă tem că nu aş putea fi acolo.
- Trebuie să ţin o prelegere în California. - Nu !
Când te voi vedea ? Au trecut deja două luni.
Curând. Curând, îţi promit.
- Curând. - La Borgoventoso ?
Da. N-am mai fost acolo de o veşnicie.
Dar am ceva groaznic să-ţi spun.
Stai puţin.
Alo ?
Voi fi făcut acolo în cinci minute.
Scuză-mă, tati.
- Ce s-a întâmplat ? - Mă duc să-mi fac temele la Emily.
- Ne vedem mai târziu. - În regulă.
- Nicholas ! - Da, tati ?
Las-o mai uşor cu făcutul pe-a drăguţul.
Spuneai ceva groaznic ?
Da. Am pierdut cheile.
Le ca găsi, probabil, una din cele 10 dubluri ale tale.
- Bine, o secundă. - Du-te, aştept.
- Bună. - Ryan ? Amy Ryan ?
Da, eu sunt.
- Semnaţi. - Mulţumesc.
Un pachet anonim.
- De la cine ar putea fi ? - Cu siguranţă nu de la mine.
De când te-am cunoscut am folosit
acea identitate magnifică din când în când.
Am auzit că le-ai pierdut. Nu-i uşor,
dar ţi-am trimis altele noi.
Noi te iubim şi încearcă să nu le pierzi din nou.
Dublul tău credincios... Amy, Amy, Amy... şi Amy.
Eşti un adevărat vrăjitor ! Cum ai făcut asta ?
Pentru că deja mi-a spus că ţi-ai pierdut cheile.
Mi-e teamă că e un caz de criptomnezie,
foarte rar la cineva de vârsta ta.
Cum l-ai făcut să vină aici în timp ce noi vorbeam despre asta ?
Sincronicitate colectivă, forţa gravitaţională
sau pur şi simplu noroc !
- Cred că trebuie să pleci. - Da, dar stai acolo o clipă.
Să te privesc.
Eşti atât de frumoasă.
- Nu-ţi place spectacolul ? - Ţie ?
- Sociabilă prietena ta. - Nici pe jumătate !
Păreai îngrijorat ieri. S-a întâmplat ceva ?
Tăiaţi ! Mişcaţi !
- Eşti în regulă ? Totul e bine ? - Da, sunt în regulă.
Perfect, Amy ! Ai fost grozavă !
Turnăm o scenă de eviscerare în aproximativ o lună. Interesată ?
- Da, sigur ! - Fantastic.
Atunci când îşi riscă gâtul, e fericită !
Ei bine, să spunem că-mi place să-mi deschid ochii din nou, după aceea.
Te-ai perfecţionat enorm. E de ajuns pentru azi.
Mulţumesc.
Ne vedem data viitoare.
- Iei iPhone-ul în pat cu tine ? - De ce nu ?
Orice ca să nu mă culc cu tine.
- Hei, ce-i cu tine ? - Nu te băga în viaţa mea privată.
Linişteşte-te.
Bună, kamikaze, scuze că nu te-am sunat dar n-am semnal.
Vorbim curând. Un cosmos de pupici.
Nu sunt disponibil momentan, te rog lasă un mesaj.
Bună.
Ce mai faci ?
Ce ?
- Ce este ? - Butch ! Butch !
Haide, las-o pe doamna.
Haide, să mergem acasă.
- Bună, Amy... - Bună !
- Pentru tine ! - Mulţumesc, Tommy.
Ţine.
Mulţumesc. Pe curând.
- Pa. - Pa.
Fata mea singură,
astăzi e a şasea aniversare a noastră.
Cum ai putut să crezi că aş uita ?
Da, în regulă. Ştiu că am părut să am capul în nori
o mare parte a timpului,
dar, de fapt, cu cât mă apropii de hyperuranium
mă simt mai aproape de tine.
Ei bine, ce curs am ţinut când te-am văzut prima oară ?
Conceptul de infinit în istoria astronomiei.
Singurul simpozion cu adevărat util al carierei mele.
Îmi amintesc exact momentul când am prins
expresia ta fermecată.
Şi am ştiut atunci cum trebuie să se simtă un suflet pierdut
când recunoaşte pe cel în a cărui corp doreşte să fie reîncarnat.
Şi apoi am fost împreună
chiar şi atunci când distanţa ne-a ţinut departe unul de celălalt.
Şi aşa va fi întotdeauna,
cum au fost toţi aceşti ani minunaţi.
Aceşti şase cei mai frumoşi ani din viaţa mea.
Şi pentru mine.
Mulţumesc, draga mea,
iubirea mea, sufletul meu.
Mulţumesc pentru ceea ce mi-ai dat.
Ai grijă, pe curând !
Pa !
Nu sunt disponibil momentan, te rog lasă un mesaj.
Dragă profesor Phoerum,
nu ştiu dacă mă mai ţii minte,
dar sunt Amy Ryan, studenta kamikaze.
Am dorit să te informez că am primit cursul tău excelent.
Îţi sunt profund recunoscătoare că ţi-ai amintit.
Sper să te văd curând ca să-ţi pun câteva întrebări suplimentare
despre infinit şi noile frontiere de metempsihoză.
Până atunci, îţi doresc tot binele în ceea ce faci.
Bună dimineaţa. Bine aţi venit.
Sunt încântat să văd atât de multă lume
şi mulţumesc tuturor celor care au contribuit la organizarea
Aş vrea să nu mergi la conferinţă. Cine ştie cine mă va substitui ?
Sunt gelos.
Conferinţei noastre anuale privind astrofizica şi cosmologia.
Glumeşti, nu, magicianule ?
Conferinţa a început deja. Chiar eşti gelos ?
Vrei să plec ?
Centrul pentru tehnologia cuantică a calculatoarelor...
Dacă m-ai rugat de 11 ori, jur că plec.
Şi tu eşti dublu gelos ?
Permiteţi-mi să spun câteva cuvinte despre profesorul Ed Phoerum
care ani la rând a îmbunătăţit viaţa universităţii noastre
cu seminariile sale de neuitat
şi care doar cu câteva zile în urmă,
din păcate, a murit.
Săptămâna trecută doar ce
m-a sunat din Edinburgh,
să-mi spună că nu va fi în stare să ţină această conferinţă.
Dacă vrei îţi trimit textul prelegerii. Te pup, pe curând, Ed.
Mă întreb dacă v-aţi ridica
şi veţi păstra un minut de reculegere
pentru colegul nostru, pentru un om minunat.
Un coleg şi un prieten drag.
- Ed Phoerum. - Scuzaţi-mă.
Mulţumesc.
Nu sunt disponibil momentan, te rog lasă un mesaj.
Scuze, profesore,
sunt Amy Ryan din nou.
Trebuie să vorbesc cu tine urgent. Voi încerca din nou mai târziu.
Alo ?
Nu sunt disponibil momentan, te rog lasă un mesaj.
- Alo ? - Amy, în sfârşit !
Am încercat să să dau de tine de câteva zile. Te-am visat aseară.
- Da, te sun înapoi. - Stai, Amy ! Nu închide !
Darurile sale excepţionale ca popularizator...
Potrivit lui Phoerum şi multor altor astrofizicieni...
Cursuri şi seminarii în toată lumea...
Profesor Ed Phoerum a murit pe 15 ianuarie
dar doar azi familia lui a făcut...
15 ianuarie ?
Fata mea singură, azi e a şasea aniversare a noastră.
Cum ai putut să crezi că aş uita ?
Da, în regulă. Ştiu că am părut să am capul în nori
Scumpa mea, Amy, dintr-o dată am simţit nevoia să-ţi scriu.
Corespondăm zi de zi, dar...
Mi-e dor de emoţia de a ţine în mâini aceeaşi bucată de hârtie
pe care a ţinut-o şi mâinile tale.
Ştiu că vei ţine scrisoarea mea
şi te vei opri ca s-o citeşti.
Bună. Primul zbor la Edinburgh, vă rog.
Iată-mă întrebându-mă ce faci în clipa asta...
Unde eşti ? Cum să mi te imaginez ?
La ce te uiţi ?
Simt ca şi cum îţi lipseşte toată lumea din jurul tău,
aproape la fel de mult cum îţi lipsesc eu.
Ai grijă, fata mea frumoasă.
Ne vedem în curând. Al tău, Ed.
Edinburgh, 20 ianuarie 2015.
Nu sunt disponibil momentan, te rog lasă un mesaj.
Dvs îl căutaţi pe profesorul Phoerum ?
Da.
- N-am auzit de el de ceva timp. - Nu predă aici ?
Nu mai predă.
Ştiu că nu era bine. Dar de ce-l căutaţi ?
Îmi pare rău, nu-l găsesc.
Aţi verificat la cimitirele din oraş ?
Da.
- Dar nu există nicio înregistrare. - Şi eşti sigură că a decedat ?
Stai. Îmi pare rău.
Iată. Edward Phoerum.
De fapt, nu există niciun mormânt, a fost incinerat pe 20 ianuarie.
Mulţumesc.
Dragostea mea, dacă tu eşti fata pe care o ştiu,
cred că vei merge în oraşul meu natal
să-mi explorezi vechea locuinţă.
Dacă aşa e, dacă nu greşesc
te rog să mergi la Glen Durrell,
strada Newington 342.
Mă gândesc la tine şi te îmbrăţişez.
Nu te voi abandona niciodată. Al tău, Ed.
Semnaţi aici, vă rog.
Aşadar, profesorul Phoerum nu e...
Nu-i...
Din păcate.
Cu puţin timp înainte să moară,
mi-a lăsat ceva în depozit fiduciar pentru tine.
Dacă pot face ceva, nu ezita să mă suni.
Bună, Amy, a aparţinut tatălui meu.
L-a purtat la fiecare examen universitar
şi niciodată n-a ratat vreunul. L-am purtat apoi eu.
Sunt sigur că va funcţiona şi pentru tine.
Te voi iubi oricum, oriunde, pentru totdeauna.
Al tău, Ed.
Domnişoară !
Ai uitat asta.
- Domnişoara Amy Ryan ? - Da.
Sunteţi ultima.
Bună, Amy.
Ştii, am început să înţeleg.
Motivul pentru care atunci când treci de cealaltă parte
primul lucru pe care îl pierzi e dreptul de a vorbi.
Pentru că...
Pentru că nu ai niciun indiciu de unde naiba să începi...
Da, ştiu la ce te gândeşti.
Ştiu foarte bine.
De ce nu ţi-am spus.
De ce nu ţi-am spus ?
Ei bine, pentru că părea lipsit de sens,
nepotrivit, adică dezacordat.
Ceva ce nu ar trebui să fie o parte din noi,
ceva ce nu avea nimic de a face cu noi
şi care la sfârşitul zilei, nu s-a întâmplat.
Pe lângă asta, nu am vrut să te văd că suferi.
Vei crede că e uşor pentru mine acum că nu-ţi văd durerea.
Şi ai dreptate, e uşor,
dar ştii că am fost întotdeauna un diavol norocos.
Pe de altă parte, îmi pare rău că nu pot să-ţi primesc mesajele.
Dar cine ştie,
poate că dublurile noastre vor veni cu ceva.
Cine ştie ? Să vedem.
În felul meu modest,
m-am gândit mult la asta în ultima vreme.
Aşa că vei vedea,
bătrânul tău magician nu te va părăsi fără luptă.
Dar nu vreau să devin una dintre acele fantome
care ajung într-un fel de uitare
fiind doar o belea pentru cei pe care îi lasă în urmă.
Atunci când te-ai hrănit cu încăpăţânarea mea existenţială
vei trimite un e-mail pe adresa mea
cu propriul nume repetat de unsprezece ori.
Atât.
Apoi am să te las în pace.
- Ce se întâmplă ? - E vreo problemă ?
E totul în regulă ?
Bine, am terminat.
Te simţi bine, Amy ?
Gata.
- Cu grijă. - Bine.
S-a mişcat. Gipsul nu e în regulă.
- Faţa iese în evidenţă foarte prost. - Hei, s-a întâmplat ceva ?
Nu, nu. Totul este în regulă.
- Îmi pare rău. - Aşează-te.
- E groaznic acolo, ştiu. - Am simţit că mă sufoc.
O zi de lucru irosită. Va trebui să refacem totul.
Trebuie să rămână nemişcată. Nu poate vărsa lacrimi.
Dacă trupul e în regulă, să facem doar capul.
Fără tăieturi, băieţi. Tot corpul.
Dacă simţi că nu poţi, aduc pe altcineva.
E bine, o voi face din nou.
Ora de închidere !
Scuzaţi-mă, dar a sosit pentru dvs acum câteva zile.
Voiam să-l trimit la adresa de domiciliu, dar fiindcă sunteţi aici...
- Mulţumesc. - Bună seara.
Iartă-mă, kamikaze, am uitat.
Pupic mare. Al tău, Ed.
Dacă memoria nu m-a lăsat,
ai un examen azi la Evoluţia spectrală a galaxiilor.
Ai învăţat ? Sper.
Dacă se întâmpla să fiu examinatorul tău,
te-aş întreba despre fluctuaţiile statistice
a metodei Tonry-Schneider,
pentru că ştiu că-ţi place acest subiect.
Îţi ţin pumnii.
Voi încerca să te sun mai târziu. Pupici, Ed.
Văd că ai note excelente.
Ce-i cu faţa asta ? La ce te gândeşti ?
La nimic.
Poate că n-am dormit destul. Scuze.
Aş vrea să te ajut.
Alege orice subiect, la alegere.
Fluctuaţii statistice în populaţiile stelare...
- Şi metoda Tonry-Schneider. - O alegere excelentă. Dă-i drumul.
Imposibil.
Bună, Nicholas, azi e a 18-a ta zi de naştere.
N-am putut lipsi, cu siguranţă nu la asta.
N-am nicio îndoiala că te-ai transformat într-un tânăr grozav.
Dar dacă ţi-ai urmat instinctul de a ignora
toate sfaturile bune pe care ţi le-am dat de-a lungul anilor,
atunci am nicio grijă pentru viitorul tău.
Dar un tată e un tată,
şi nu poate să nu dea un sfat înţelept copiilor săi...
Dră Ryan ! Pentru dumneavoastră.
Mulţumesc.
Semnaţi, vă rog.
Dar sunt consolat de faptul că ştiu că vei merge pe propriul drum,
am încredere în tine şi inteligenţa ta.
Tot ce trebuie să faci e să loveşti şi arcul se deschide.
De câte ori să-ţi spun !
Voi schimba încuietoarea luni. Totul e aranjat.
Draga mea, te cunosc prea bine să cred
că examenul a mers grozav,
aşa că rămâne s-o luăm aşa. Felicitări.
Meriţi un cadou,
dar trebuie să mergi pe 9 aprilie la Borgoventoso să-l iei.
Ca de obicei.
În plic vei găsi al nu ştiu câtelea set de chei.
Pentru orice eventualitate.
Pupic mare.
Vorbim curând. Al tău, Ed.
- Bună dimineaţa, dră. - Bună dimineaţa.
Gata.
Şi profesorul ?
Întotdeauna întârzie.
Anunţă-mă când trebuie să vin după el.
Bine, Ottavio.
Ultima dată nu era prea fericit.
Prea mulţi oameni trec pe uşa lui.
Ce oameni ?
Nu i-am mai văzut.
Un bărbat şi o femeie,
apoi un bărbat mai tânăr.
Cu echipamente.
N-am fost niciodată mai departe de dig,
aşteptându-vă, dră, dar...
Poate de aceea profesorul nu s-a simţit bine.
E cineva aici ?
Bine ai venit acasă, dragă mea.
Mulţumesc pentru că ai venit azi de ziua mea, ca întotdeauna.
La mulţi ani mie, la mulţi ani mie,
la mulţi ani, dragă Edward, la mulţi ani mie.
Dar azi, darul e pentru tine,
aşa că, gata cu lupta cu laptop-ul tău.
Cum arăt ?
Grozav, nu-i aşa ? Ei bine, sunt superb.
Ştii, toate lucrurile
sun la fel aici ca şi acolo.
Doar că nu te ating şi mi-e dor.
Să nu pierdem vremea cu asta.
Dar aminteşte-ţi ce-am spus.
Când n-ai să-mi mai poţi face faţă, ştii ce să faci.
Numele tău, de unsprezece ori.
- Amy, te aşteptam. - E deschis.
Fireşte, e 9 aprilie.
Eram sigur că vei veni ! Intră ! Intră !
Masa e pregătită.
Profesorul a fost foarte insistent.
Totul e ca înainte.
Muzica, meniul, tortul.
Mulţumesc.
Ne pare rău tuturor celor din sat, dar într-un fel ne-am aşteptat.
Nu l-am văzut de luni de zile
şi apoi, dintr-o dată, a stat un întreg sezon.
O privim ca pe una din cele mai lungi absenţe ale lui.
Ştii ce a fost ?
Ultima dată a rămas aproape două săptămâni.
Era un doctor
şi i-am auzit vorbind.
Un cuvânt urât.
Astrocitom.
Ştii, într-o zi mi-a spus Ed...
"Dacă trăieşti cu capul printre stele
mai devreme sau mai târziu una din ele ţi se va depune pe creier. "
- Cum şi-a petrecut zilele ? - Scriind, scria mereu.
Scrisori, note, mesaje...
Pe computer, pe telefonul mobil, cu camera lui.
Nu s-a oprit
deşi avea probleme cu ochii. S-a plâns mult.
Mănâncă, se răceşte !
Bună dimineaţa, Amy.
Bună, Angela.
- Satul e mai pustiu decât înainte. - Da, este.
Ar fi fericit să ştie că eşti aici.
Era un om diferit când vorbea despre tine.
I se lumina faţa.
Singura dată când l-am văzut arătând ciudat, a fost acea ultimă zi.
Dimineaţa a mers să se aşeze pe stânca neagră.
S-a întins pe spate
şi s-a uitat la orizont toată ziua
până la căderea nopţii.
Cine ştie ?
E adevărat, mă uit la reflecţia pe care ai văzut-o tu, dar...
Ed !
- Ed ! - Amy, eu sunt.
Scuze că te-am trezit.
- Oricum nu dormeam. - M-ai prins în flagrant.
Profesorul a fost clar...
"Dacă Amy stă mai mult de două zile,
pune asta pe masa ei fără ca ea să te vadă ".
- Nu m-am descurcat prea bine, scuze. - Nicio problemă.
Când pleci la masă, am să trec să fac ordine.
Bună, kamikaze.
Mă bucur că ai rămas în Borgoventoso.
Ştii că sufletul meu locuieşte acolo.
N-am mai adus pe nimeni altcineva în afară de tine.
Mă întreb dacă e una din acele zile când lumina pe apă
te face să te simţi că eşti într-o altă dimensiune.
Sau dacă e una când orice culoare devine gri
şi te simţi în umbra lumii.
N-am nicio cale să aflu.
Cred că ştiu ce ai ţinut secret de mine.
Nu trebuie să te superi dacă vorbesc despre asta.
Oricum aş fi făcut asta mai devreme sau mai târziu.
Avantajul tău acum
e că dacă nu-ţi place să asculţi aberaţiile mele paternaliste
poţi pur şi simplu să mă opreşti oricând vrei tu,
să scapi de mine.
Vorbesc despre părinţii tăi.
Ţi-am simţit întotdeauna disconfortul la acest subiect,
aşa că nu te-am forţat, dar cred că acum e momentul.
Pentru tine şi pentru binele tău.
În ultimul timp mama ta te-a sunat
mult.
Şi cred, ca de obicei, că n-ai sunat-o înapoi.
Ei bine, am de făcut o mărturisire.
După ce-am fost ultima dată împreună, m-am dus să o văd.
E foarte primitoare.
Nu-ţi face griji, nu... Nu i-am spus despre noi.
Cu toate că nu pot exclude că a înţeles
mai mult decât am încercat să nu arăt.
Poate de aceea mi s-a destăinuit atât de mult despre tine,
despre accident,
sentimentele tale de vinovăţie.
Încetează !
Crezi că te urăşte
pentru că ar prefera să fi murit tu în locul tatălui tău.
Asta e ?
Încetează !
Amy...
Suferă din cauza acuzaţiilor tale. Îi este dor de tine.
Ştiu că mă deteşti în acest moment, dar trebuie să-ţi spun asta.
Acum înţeleg de ce îţi place să te prezinţi
la acea atrocitate la filmări.
- Încetează ! - Ţi-ar plăcea să dispari.
Dar, în schimb, cei din jurul tău sunt cei care dispar.
Recunosc, nu sunt prea original în acest sens.
Dar îţi promit că nu o voi face din nou.
- Aşa că, ascultă-mă, draga mea. - Încetează !
Încetează ! Încetează !
Unu, do, i trei, patru,
cinci, şase,
şapte, opt,
nouă, zece, unsprezece...
Ce naiba se întâmplă ?! Tăiaţi !
Hei, eliberaţi-o.
Trebuie să rămână acolo mai mult timp.
- De câte ori trebuie să spun asta ? - A fost perfect, Amy.
Dar trebuie să stai acolo fără să te mişti un pic mai mult.
S-a rupt scoaba. Începusem să mă sufoc.
Haide, Amy, e uşor. Suntem în întârziere.
- Pentru numele lui Dumnezeu ! - Tu chiar vrei să mor ?
Hei, fără ceartă, te rog. Trebuie s-o facem din nou, bine ?
- Te rog pregăteşte-te ! - Uşor, Amy, ia-o uşor...
Da, bine, "uşor !" Gata cu asta !
M-ai enervat !
Spânzură-te singur !
Şi să vă ia naiba pe toţi !
Unu, doi, trei,
patru, cinci, şase,
şapte, opt, nouă, zece, unsprezece.
Dragul meu magician,
când ţi-ai scris scrisorile şi ţi-ai înregistrat videoclipurile,
ai ştiut că, într-un fel sau altul,
le voi lua să le văd.
Acum ştiu că nu vei primi niciodată răspunsurile mele,
dar oricum am de gând să încerc.
De dragul meu.
Atâta vreme cât ai fost aici,
o galaxie a vieţii mele ne-a ţinut împreună într-o oarecare măsură,
dar acum se prăbuşeşte în neant şi nu există oprire.
Dacă ţi-am tăiat corespondenţa,
nu a fost pentru că nu mai am nevoie de tine.
Dimpotrivă,
de fapt, sunt mistuită de remuşcări.
Chiar dacă am aplatizat discul,
suportul e prea degenerat.
Am încercat cu o metodă specială. Am reuşit să transcriu datele,
dar conţinutul e deteriorat şi nu poate fi refăcut.
Totul este aşa, inclusiv sunetul.
- Şi nu există nicio altă cale ? - Mă tem că nu. Regret.
Bine, mulţumesc.
Adu-mi camera video. Întreaga înregistrare va fi acolo.
- Hei, cu ce te ajut ? - Bună.
E vorba de livrările pe care mi le-ai făcut
în ultimele luni.
Aţi putea să-mi spui când ai pachetele
- Sigur. Ryan, nu ? - Da, da.
Ryan. Iată.
Bine, totul a fost adus în data de 10 ianuarie.
De unde ai ştiut când să livrezi plicurile individuale ?
Expeditorul, Ed Phoerum,
a lăsat datele de livrare
şi am mers conform programului lui. De ce ? E ceva în neregulă ?
Nu, nu. Totul e în regulă.
Stai. Am avut trei alte colete şi şase plicuri,
dar săptămâna trecută am primit comandă să le înapoiem expeditorului.
- Ce comandă ? De la cine ? - De la Ed Phoerum.
Bună.
Butch ! Haide !
- Bună, mamă... - Amy, nu răspunzi niciodată !
- Ai mai avut vise ? - Da, dar nu-ţi voi spune despre ele
pentru că mă eviţi. Nu mă suni niciodată înapoi.
Acum schimbăm rolurile, asta e ?
Ce vrei să spui ?
Îmi lipseşte prezenţa ta,
mi-e dor să ţin secret lucrurile pe care tu nu le ştii despre mine,
pentru că atunci pot să te surprind
oricând aleg
ştiind că m-ai fi ascultat,
înţeles şi ajutat
aşa cum ai făcut-o întotdeauna.
Ştiu cât de absurd este,
dar pentru că nu mă poţi auzi
azi vreau să fac efortul
să-ţi spun lucruri pe care nu le-am mai spus nimănui.
Ca să fiu sincer, întrebările tale nu mă surprind.
Ce anume te deranjează ?
Îl cunosc pe Ed de la şcoală.
Când mi-a dat toate astea
să le transmit în anumite zile alese de el, nu am întrebat...
Mi-ai dat doar un singur pachet.
De ce vorbeşti despre "toate lucrurile" ?
Presupun că ai primit recent
câteva lucruri de la Ed.
În afară de e-mailuri şi alte mesaje pe care nici măcar nu mi le imaginez.
Ar trebui să ştii că totul a fost trimis de aici.
Dar, repet, nu am cerut să ştiu conţinutul acestor plicuri.
Aşa era Ed.
Nu l-aş fi dezamăgit niciodată, dar
te rog, nu pot spune mai mult.
Nu-mi poţi spune măcar dacă tu ai postat totul ?
Am primit o notificare să încetez cu e-mailurile.
- De la cine ? - De la Ed.
Sau cel puţin, de la sistem pe care l-a setat
să-i ţină vie voinţa
dar, evident, nu totul a mers aşa cum ar fi trebuit.
Aşadar, încă mai ai ceva destinat mie.
Da, dar nu ţi-l pot da
decât dacă mi-o cere Ed Phoerum.
- Crezi că ţi-o va cere ? - Te rog, crede-mă.
Dacă aş fi ştiut, ţi-aş spune.
Te asigur de un singur lucru.
În toată viaţa mea n-am mai văzut pe cineva aşa de îndrăgostit ca el.
Unu, doi, trei, patru,
cinci, şase, şapte,
opt, nouă, zece, unsprezece...
Bună ?
Mă întrebam ce s-a întâmplat cu tine.
Nu aveam nici douăzeci de ani.
Eu şi cu tata am plecat cu maşina la bunici.
Eu conduceam.
Tata a spus că mă descurcam grozav la volan.
Îi plăcea viteza.
Aşa şi mie.
De nicăieri,
pe un drum drept pe unde condusesem de mii de ori,
am pierdut controlul maşinii.
Poate pentru că drumul era ud,
sau poate pentru că am exagerat cu pedala de acceleraţie.
Am ieşit de pe carosabil.
Maşina s-a rostogolit pe un terasament abrupt.
Nu ştiu cum, dar am reuşit să-mi deschid portiera
şi să mă arunc afară.
Nişte tufe mi-au atenuat căderea şi am scăpat nevătămată.
Dar, tatăl meu,
tatăl meu
a rămas prins înăuntru.
N-am putut face nimic.
Nimic.
N-am putut face nimic.
Alo ?
- Da. - Ştiu exact cine eşti
şi tu ştii exact cine sunt.
- De-a ce crezi că te joci ? - Îmi pare rău.
- Doar că... - Ce ?
- Miss Phoerum ? - Da.
Sunt eu. Sunt Amy Ryan.
Da, fireşte.
Am văzut fotografii cu tine.
Şi te-am recunoscut lângă casa mea în ianuarie.
Încântată de cunoştinţă.
Da, ianuarie.
Eram tare confuză.
Mulţumesc.
Am aşteptat acolo.
Speram să aflu că totul era fals.
- Dar nu am vrut să te deranjez. - Ce cauţi acum ?
Înţelegere ?
- Nu, nu... - Consolare, atunci ?
Ce doriţi ?
- Ceai verde, te rog. - Nimic pentru mine.
Nu cred că a fost o idee bună să ne întâlnim.
N-am crezut că va veni ziua să ne vedem faţă în faţă.
Pentru că eu te-am urât de la distanţă.
Aveţi tot dreptul, miss Phoerum.
Te rog, lasă formalităţile, suntem de aceeaşi vârstă.
Trei luni diferenţă.
Tu eşti un pic mai în vârstă.
A fost doar existenţa fratelui meu
cea care l-a împiedicat pe Ed ca să ne abandoneze.
Nu aş fi atât de sigură în locul tău.
Pe mama şi pe mine, da, ne-a iubit.
Dar, evident, n-am fost noi cele care l-au ţinut echilibrat.
Nu ai nimic de spus ?
Tot ce aş spune acum ar fi complet inutil.
Pot să jur doar că am respectat întotdeauna ceea ce a dorit Ed.
Nu l-am forţat să-şi distrugă viaţa.
Am fost fericită cu fragmente din timpul lui.
Nu a fost uşor,
dar nu v-am urât niciodată pe niciuna din voi.
Bun.
Acum poţi să dispari şi să ne laşi în pace.
Tatăl meu nu mai este.
Înţelegi ?
Nu-l mai căuta.
Şi încetează să mai trimiţi aceste mesaje absurde.
Ed e mort.
Asta-i explozia supernovei 1987A,
expansiunea masei sale şi
la final, dizolvarea ei în neant.
Profesorul Phoerum era încântat de fiecare dată când descoperea una.
Ai putea să-mi spui care a fost ultimul lui domeniu de studiu ?
Nu mai e nevoie de telescop,
dar câteodată îl mai folosea profesorul.
Priveşte cu atenţie.
- Nebuloasa Crabului ! - Exact.
E încă vizibilă şi azi începând din 1054.
Profesorul a petrecut mult timp observând Nebuloasa Crabului.
De ce pe asta în special ?
Pentru că credea că are aceeaşi formă ca şi astrocitomul lui.
Ed mi-a vorbit mult despre tine, în ultimele lui zile.
Îmi imaginez cât de mult ţi-a alimentat ura.
Puţin.
Dar te voi surprinde.
În timp ce continua cu aceste poveşti,
fragmentat şi mutilat de boală,
ostilitatea mea faţă de tine s-a schimbat în invidie.
- Invidie ? - Da.
Cu cât îl auzeam mai mult că vorbeşte despre tine,
cu atât realizam că niciun bărbat nu mă va iubi vreodată aşa.
Da, adevărul e că te invidiez
şi aş vrea să vă ajut,
dar nu ştiu cum.
De ce n-a vrut Ed să-mi spună nimic despre ce se va întâmpla ?
A încercat să ascundă şi de noi,
dar n-a putut-o face pentru mult timp.
Am aflat destul de repede.
Cu tine, distanţa l-a ajutat.
Nu ştiu, cred că a vrut să te protejeze.
A încercat să prezică fiecare mişcare din viaţa ta timp de trei luni,
ca să fie de partea ta, să fie acolo pentru tine.
A privit-o din fiecare unghi.
A vrut să ţi se arate nemuritor.
Aproape că a reuşit.
- Apoi eu am stricat totul. - Ştiu.
Mă întreb dacă a conceput o modalitate să
- să-şi revigoreze reţeaua de comunicare. - Nu ştiu.
A făcut singur tot.
Dar pot să-ţi dau asta.
E camera lui.
Doctorul Sobieski care a avut grijă de tatăl meu până la sfârşit
mi-a dat-o.
Nici măcar n-am pornit-o.
Nu pot accepta ideea că nu-mi vei da încă o şansă...
Să mă bucur la cuvintele adresate mie
şi că am fost atât de proastă ca să le şterg.
- Scuză-mă, sunteţi dr Sobieski ? - Da, dar mă grăbesc.
Puteţi face o programare la recepţie.
Numele meu e Amy Ryan.
Aici îl vedeam în fiecare zi,
dar m-am dus la Borgoventoso în weekend-uri pentru tratamentul lui.
De ce a stat acolo, atât de departe de cineva care putea avea grijă de el ?
Am făcut tot ce-am putut ca să-l descurajez, dar n-a mers.
"Trebuie să-mi organizez viaţa viitoare ", ar spune.
"Nu vreau pe nimeni în cale" şi râde.
Ţi-a vorbit vreodată despre mine ?
Foarte rar.
Comentarii dezinvolte,
dar crede-mă, Amy, a scris scrisoare după scrisoare,
email-uri întregi, înregistrate
şi editate ore întregi de filmare,
a transformat software-ul de e-mail.
Toate destinate ţie.
A folosit pe toată lumea din jurul lui ca pioni, până la sfârşit.
Toată lumea a înmânat ceva ce a avut
prin poştă într-o anumită zi către cineva
care a trimis altcuiva, care în sfârşit ţi-a trimis ţie.
Dar nimeni nu ştia ce conţin aceste misive.
Chiar şi e-mailurile au fost criptate.
Un plan perfect.
Şi când am rupt pânza de păianjen, ce s-a întâmplat ?
Toată lumea a primit o telegramă de la Ed
în care şi-a rugat complicii să trimită tot înapoi la avocatul lui.
Dl Durrell.
Ai primit şi tu ?
Nu.
Am fost singurul care n-am fost de acord să-i fac jocul.
I-a picat prost,
dar nu i-am lăsat niciun dubiu că nu putea conta pe mine.
Ştia că nu eram de acord cu modul în care îşi trata familia.
Sper că nu ţi-a compromis prietenia.
Sunt doctor. Văd aproape totul.
Dacă lucrurile nu merg, le repar sau măcar
încerc să mă asigur că oamenii nu suferă.
Ed mi-era prieten, dar asta nu m-a oprit să-l acuz.
Era centrat pe sine.
A reuşit să facă pe toată lumea nefericită. Pe soţia lui, copiii
iar în cele din urmă, îmi imaginez, chiar pe tine, Amy.
Ai avut dreptate să încetezi totul.
Acest plan al lui Ed a fost o nebunie.
Bun pe coperta unui roman SF de duzină.
Ce se va întâmpla cu toate acele scrisori ?
Vor sfârşi probabil alături de acele testamente
de a căror existenţă nimeni nu ştie.
Dar am aceste mesaje.
Te rog, ajută-mă să-l conving pe dl Durrell.
Îl cunosc bine. E de neclintit.
Îţi va preda totul doar dacă primeşte o solicitare de la Ed.
Cineva a anulat totul pentru a face loc.
Ştiu că poţi face minuni cu aceste gadget-uri.
Ajută-mă.
Un singur lucru aş putea încerca.
Dar ar trebui să-mi laşi camera video.
- Şi să fii de acord să-i implic pe alţii. - Pe cine ?
Serviciul de informaţii.
Am un prieten acolo, dar nu poţi fi prezentă.
Şi dacă găsim ceva,
în mod inevitabil vom vedea totul.
Ce cauţi aici ?
Nu-mi vine să cred că dai într-una dintre istericale mele.
Pur şi simplu nu pot să cred.
Dacă mi-ai dat posibilitatea s-o rup cu tine, după ce tu...
Şi dacă mă cunoşti,
trebuie să-mi dai dreptul să reconsider.
Trebuie să fi conceput un anumit sistem
care să mă lase să reintru în contact cu tine.
Unsprezece ori Ed, unsprezece ori Amy, de unsprezece ori tu şi eu
de unsprezece eu şi tu. Majuscule, litere mici.
Am încercat toate combinaţiile.
Dar nu e bine.
Nu mă poţi lăsa într-un labirint fără ieşire.
Ăsta-i modul în care mă dau deoparte, scumpule.
Înţelegi ?
Vom filma separat explozia.
Nu fac scena aia.
Dar regizorul te vrea pe tine. Va pune trei camere pe maşină.
Eşti în cărţi, te va chema şi pentru alte scene.
- Nu mai continua. - E o şansă mare.
- Ai face o avere ! - Nu-mi pasă !
Ce-i cu ea ?
Nu o mai recunosc. Încearcă să vorbeşti cu ea, Jason.
Nu o face, Amy, nu te forţează nimeni.
N-o lua în nume de rău.
E atât de insistent fiindcă nu ştie nimic.
- Poate eu înţeleg, totuşi. - Ţi-ai schimbat profesia.
Acum eşti cititor de minţi ?
Sunt urme de înregistrări făcute pe cardurile de memorie,
dar e imposibil să le recuperezi fără carduri.
Harddisk-ul e gol.
Îmi pare rău.
- Mulţumesc de încercare. - Nicio problemă.
Întotdeauna poţi conta pe mine. O să vorbesc cu el.
Ce cauţi, Amy ?
În afară de plicul pe care mi l-ai dat ultima oară,
ţi-a mai dat profesorul şi altceva ?
Da. Un plic mare adresat unui avocat străin din Edinburgh.
Era ştampilat, dar deschis.
Înăuntru erau nişte plicuri mai mici.
Plicuri ?
Scrisori pentru tine. Numerotate.
Trebuia să te las să le găseşti în casă la un moment dat.
- când te-am văzut venind în sat. - Unde sunt ?
Profesorul mi-a spus...
"Sper că nu, dar poate într-o zi o să-ţi trimit o telegramă
cu instrucţiuni suplimentare ".
Dragă Angela, te rog să sigilezi plicul mare pe care ţi l-am lăsat
şi să-l trimiţi la adresa indicată.
Îţi mulţumesc pentru tot. Ed Phoerum.
A sosit a doua zi după ce ai plecat ultima oară.
Vezi cât de frumos este.
E al tău.
Profesorului îi plăceau.
Îi studia.
Mereu.
- Studiu şi studiu şi studiu. - Ottavio !
Nu ţi-a lăsat nimic ?
Nu.
Dar când a plecat,
ia căzut asta pe mal.
Am uscat-o la soare.
Nu e în formă bună, dar i-am păstrat-o.
Ottavio.
- Profesorul e... - Când se întoarce,
o va primi.
Ani minunaţi...
Cei mai frumoşi şase ani din viaţa mea.
Aşa că, mulţumesc, draga mea !
Bună, Amy. Fac asta mai târziu.
Bună.
Scuze.
Sper că eşti...
Bună, Amy.
Bună, Amy !
Bună Amy, ce faci ?
Ce mai faci ?
- Dacă vrei, opresc totul. - Nu, e în regulă.
Ce mai faci ?
Nu-i o zi bună aici, astăzi.
Sper că vremea e mai bună unde eşti.
Am încredere, să zicem, că eşti într-un loc bun ca să mă asculţi.
Vizitele surpriză pot fi dezastruoase, ştiu,
dar oaspetele speră întotdeauna un bun venit.
Da...
Cine ştie ce faci acum.
Cine...
Cine ştie...
Cine ştie dacă am reuşit să te fac fericită.
Nu pot să-i spun asta. Nu, nu pot, nu pot, nu pot.
Ca de obicei, ai dreptate.
Dacă nu erai tu,
n-aş fi mers niciodată s-o văd.
Era fericită. Şi eu.
Am stat trei zile.
Am avut multe de recuperat.
Totul a fost bine.
Mulţumesc pentru insistenţă.
Putând să vorbim despre tine şi mine,
fără limite, mi-a făcut tare bine.
M-am simţit mai uşurată când am plecat.
Noapte bună, dragostea mea.
Vorbim curând.
Acum !
Tăiaţi ! Dă-mi o reluare !
Rick ! Rick !
- Rick ! Haide ! Trezeşte-te ! - Linişteşte-te !
Trăiesc !
- Excelent ! - Amândoi !
- Ai fost grozavă. - Mulţumesc.
- Au fost cel puţin opt. - Vom chema poliţia.
Au intrat şi la tine ?
O doamnă de la etajul 3 spune că a fost doar unul.
Imposibil. A fost ceva profesionist. Lucrează în grup.
- Ce se întâmplă... - Nu ştiu ce se întâmplă.
- Sună la poliţie ! - Cineva să sune la poliţie !
Şi la mine.
Golesc 6 apartamente şi nimeni nu-i vede plecând.
Şi dimensiunile spaţiu-timp
pe baza cărora noi toţi ar trebui să avem 10 dubluri
dispersate în infinitatea de multiversuri.
- Aşadar, suntem unsprezece ? - Unsprezece editori şi unsprezece Amy.
De ce nu m-am intersectat cu asta ?
Unu, doi, trei, patru,
cinci, şase, şapte,
opt, nouă şi zece.
Bună, kamikaze.
A trecut mult timp de când am vorbit,
dar mă bucur că ne-am decis s-o facem.
Jur să nu te mai plictisesc cu predicile mele vreodată,
deşi sper că ultima a fost de ajutor.
Dacă nu, nu contează.
Dar ar fi bine să ştii că nu
renunţ la slujba mea fără luptă
ca tutore al tău.
Pentru că sunt bun la asta
şi bănuiesc că s-ar putea să fi rămas în urmă în acest departament.
Da ?
Bine, ai dreptate.
Nu acum. Vom vorbi despre asta altă dată.
Trebuie doar să-mi spui când.
Nu sunt complet surd, ştii.
Pot să te aud încă, limpede ca pe un clopot.
Mi-e dor de tine.
Şi mie mi-e dor de tine.
Dar acum un pic mai puţin.
În parte pentru că am decis să-ţi răspund la toate mesajele.
Ia-o uşor, voi încerca să n-o lungesc prea mult.
În plus, ştii,
sunt încrezătoare că într-un fel sau altul, vei primi corespondenta mea.
Amy ! E gata !
Vin !
Cum ai auzit, prânzul e gata. Trebuie să plec. Dar îţi spun,
am renunţat să mai fiu un kamikaze. Eşti fericit ?
Ne vedem mai târziu.
Am făcut o promisiune că la începutul celui de-al treilea prânz aici
îţi voi da asta.
Ţi-am vorbit vreodată despre biblioteca St. Just ?
Aş verifica, dacă aş fi în locul tău.
Ţi-am făcut o programare pentru ultima zi de luni din luna mai.
Încearcă să ajungi, dacă poţi. Toată dragostea mea. Al tău, Ed.
Acestea sunt volumele solicitate de profesorul Phoerum.
Mulţumesc.
Vei găsi însemnate capitolele sugerate de profesor.
Cu grijă, acestea sunt texte rare şi foarte delicate.
Voi face tot ce pot.
Bună, Amy.
Ştiu, n-am sunat o fată drăguţă la cină,
nu ştii niciodată ce rişti.
Dar am avut un vis teribil noaptea trecută.
Ai fost curtată de nişte tineri.
La început le-ai tăiat-o şi apoi, încetul cu încetul,
ai devenit atrasă de unul din ei care semăna puţin cu mine
şi mi-am dat seama că
inevitabil aşa se vor sfârşi lucrurile
şi e normal dacă nu am fost acolo.
Ăsta-i motivul pentru care te sun.
Să-ţi stric cina pe care o iei cu cine flirtezi.
Mica ta scena de gelozie chiar m-a supărat.
Sunt dezamăgită de lipsa ta de interes.
Pentru prima dată când pare că nu sunt în regulă.
Mă simt ca o idioată vorbind cu tine
ştiind că nu mă poţi auzi.
Eşti incredibil.
Mă întreb dacă într-adevăr merit toate astea.
Ar fi fost mai bine ca
în timpul celor trei luni să te fi concentrat mai mult pe tine
şi pe familia ta.
Şi am uitat să-ţi spun că îmi continui teza,
dar mă îndoiesc că o voi termina vreodată.
Voi fi un veşnic student ratat.
- Ce mai faci pe lângă studii ? - Mă distrez.
Dacă ăsta-i efectul pe care îl ai că te arunci în aer cu noi,
măcar ai râde.
E aşa de important dacă râd sau nu ?
Păi da ! Dacă ai râde, înseamnă că eşti fericită.
Bună dimineaţa, kamikaze.
Te avertizez că vei găsi un munte de cărţi importante.
Succes cu cercetarea pe care o vrei.
Acum, după calculele mele ar trebui fii deja la Saint Just.
Călugării ar trebui să aibă totul gata,
cu semne de carte la capitolele relevante.
Astea sunt conturile...
E cineva care o face fericită. Norocosul.
Cu alte cuvinte şi fără teamă de a se dovedi a fi greşit,
am putea concluziona că în istoria astrofizicii
cunoştinţele despre univers derivă din studiul stelelor moarte.
Evenimentul catastrofal care marchează sfârşitul unei stele,
fie că este vorba de explozie sau colapsul unei supernove,
o hipernovă sau o supernovă binară,
permite ştiinţei să înţeleagă ceva ce
în ipoteza nemuririi stelelor,
ne-ar rămâne şi mai inexplicabil decât este deja.
În virtutea relaţiei dintre viteza luminii
şi distanţa miliardelor de sisteme solare de Pământ,
vom continua să vedem stele moarte
chiar dacă acestea nu mai există.
Într-adevăr, e sfârşitul lor dezastruos care ni se dezvăluie nouă.
O epifanie care poate dura secole, luni
sau câteva secunde.
În orice caz, e revelaţia unei morţi
care a avut loc cu miliarde de ani în urmă.
Oamenii de ştiinţă dialoghează cu asta, care nu mai există.
Ce părere ai despre asta ?
Amy Ryan. Teza ei,
"De la stele la supernove. Un dialog cu stelele moarte. "
A fost extrem de apreciată de către consiliul universităţii.
Acum îi conferim diploma în astrofizică şi cosmologie.
Onoruri de primă clasă cu distincţie.
- Sunt aşa de mândră de tine. - Mulţumesc.
- Felicitări. - Pentru tine, Amy.
Sau ar trebui să-ţi spun doctor Ryan ?
- Mulţumesc foarte mult. - Cu plăcere.
Felicitări draga mea, Ed.
- Bună. Mersi că ai venit. - Te-ai descurcat grozav.
Mulţumesc.
Puteam să nu fim aici.
- Ţi-l prezint pe Nicholas, fratele meu ? - Felicitări, Amy.
Mulţumesc.
Scuzaţi-mă.
Dar nu uita, încă mai trebuie să-ţi câştigi darul de absolvire.
Mergi mâine pe strada Herrmann nr 45, la primul etaj.
Ne auzim în curând, Ed.
Îmi pare rău. Nu înţeleg.
Profesorul Ed Phoerum
ţi-a dat dreptul de proprietate exclusivă a proprietăţii sale din Borgoventoso.
Dar...
Vrei să fii drăguţă şi să semnezi pentru acceptarea moştenirii ?
Aici.
După aceea putem finaliza actul.
Scuză-mă, dar...
- Familia Phoerum ştie despre asta ? - Bineînţeles.
Moştenirea e o parte a testamentului profesorului.
Te rog.
Bună, kamikaze.
Nu ştii cât de fericit sunt că eşti aici.
Cine ştie de ce,
dar nu mi te imaginez în casa lângă foc
ci afară, lângă lac,
sau pe terasă.
Scuză-mi spatele.
Nu vreau să fiu nepoliticos.
Dar cu cât trece timpul, e tot mai în zadar.
Aşa că, azi am decis să-ţi arăt partea mea cea mai bună.
La urma urmei, chiar şi o supernovă
continuă să se rotească pe orbita ei.
Cu toate că, mai devreme sau mai târziu,
în secole sau în câteva secunde,
vine un moment când se întoarce
neantului din care s-a născut.
Şi nu există nicio cale să fiu o excepţie de la această regulă.
Aşa că, mi-e teamă, draga mea...
Nu mai am alte idei
cum să fiu cu tine.
Dar ştii,
nu-i corect să-i atribui agonia
şi teama unui sentiment de neant.
Mintea umană nu va fi niciodată
capabilă să înţeleagă infinitul,
nici măcar să înţeleagă cu adevărat dragostea.
Aşa că, nu vreau să plângi.
Totul are o logică.
Din câte ştiu, în momentul naşterii
noi toţi posedăm darul nemuririi.
Vei întreba "atunci de ce murim ?".
Deoarece în cursul existenţei noastre
comitem o greşeală,
doar una.
Dar care ne face să ne pierdem darul vieţii veşnice.
Te aud deja întrebând...
"Ce greşeală ?"
Nu ne este dat să ştim,
dar din cauza acestei greşeli
fiinţele umane devin muritoare.
Bineînţeles că vei ridica obiecţii...
Că nimeni nu a trăit suficient de mult
pentru a demonstra fiabilitatea acestei teorii
şi e adevărat.
Dar de asemenea e adevărat că nimeni n-a făcut vreodată excepţie de la asta.
Logic, logic, logic.
Am înţeles care a fost greşeala mea.
Nu toată lumea face asta.
Dar eu am făcut-o.
Greşeala mea a fost că nu te-am cunoscut mai devreme.
Că n-am putut să trăiesc cu tine mai mult.
Ăsta mi se pare mie un motiv suficient de bun
ca să pierd darul nemuririi.
Dar, mulţumită ţie, draga mea...
Aceste ultime trei luni au fost...
Frumoase,
frumoase, frumoase...
Încerc să mă gândesc de o încheiere originală,
dar nu-mi trece prin cap decât...
Că te iubesc.
Există o poveste curioasă în legătură cu această lucrare.
Este de fapt o respingere.
Când am făcut-o, modelul n-a fost bine.
- S-a mişcat. - Serios ?
Am repetat exprimarea,
perfecţiune absolută.
Dar din acel moment n-am încetat să mă întreb
de ce versiunea deformată a fost atât de expresivă,
în timp ce distribuţia perfectă nu mi-a spus nimic.
Cine ştie ce s-a întâmplat cu acea femeie,
dar simt că ce e prins aici
e o amprentă a durerii misterioase.
Mi-aş dori să fi vorbit cu ea despre asta.
Am încercat s-o găsesc de atunci, dar pare să fi dispărut.
- Foarte interesant. - Da, sigur.
E prima dată când văd că lucrezi în alb.
E o nouă direcţie pentru tine ?
Nu ştiu ce direcţie va lua munca mea.
Amy !
- Jason ! Ce faci aici ? - Nimic.
M-am gândit că s-ar putea să te găsesc aici.
Nu te-am văzut de-o veşnicie. Ţi-ai schimbat numerele de telefon.
Da, da.
Eşti ocupată ?
Vrei să mergem să bem ceva ?
Nu în seara asta, nu,
dar am să te sun şi aşa vei avea numărul meu nou
şi vom stabili ceva.
Promiţi ?
Promit.
Traducerea şi adaptarea FlorinA
OpenSubtitles.org AP stops working soon, but not for VIP members -> osdb.link/vip