www.subtitrari-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
Am o prietenă, Deborah. E psiholog.
Oraşul Philadelphia i-a cerut să ofere consultanţă pihologică
unui grup de refugiaţi cambodgieni, care au sosit recent în oraş.
Deborah era copleşită de această atribuţie. Aceşti cambodgieni suferiseră genociduri,
foamete, rudele le fuseseră omorâte sub ochii lor,
petrecuseră ani în taberele de refugiaţi şi plecaseră cu bărcile spre occident.
Cum ar fi putut empatiza cu suferinţa lor? Cum i-ar fi putut ajuta pe aceşti oameni?
Ghiciţi despre ce doreau aceşti oameni să discute cu prietena mea psiholog, Deborah.
Era ceva gen "am cunoscut un tip în tabăra de refugiaţi şi credeam că mă iubeşte,"
"dar după ce ne-am despărţit pe barcă, a fugit cu verişoara mea, iar acum spune"
"că mă iubeşte şi mă tot sună, deşi sunt căsătoriţi. Ce-ar trebui să fac?
Încă îl iubesc."
Aşa suntem.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Sunt Liz Gilbert.
Scriu un articol pentru o revistă despre leacurile din Bali
şi aş vrea să cunosc un tămăduitor.
Toată lumea m-a sfătuit să discut cu Ketut Liyer. Am venit unde trebuie?
Aşteaptă.
Iată-mă în preajma unui taumaturg nanogenar,
dar ce anume vreau să-l întreb?
Despre cum să mă apropii de Dumnezeu sau cum să salvez copiii flămânzi din lume?
- Mă bucur să te cunosc. Sunt Ketut Liyer. - Nu.
Vreau să dicut despre relaţia mea.
Eşti o călătoare. Vei trăi mult timp.
Vei avea mulţi prieteni şi multe experienţe.
Vei avea două căsnicii, una scurtă şi una de durată.
- Mă aflu în cea scurtă sau cea de durată? - Nu pot spune.
De asemeni, îţi vei pierde toţi banii.
Cred că în următoarele 6-10 luni.
Nu-ţi face griji, vei recâştiga din nou totul.
Te vei reîntoarce în Bali pentru trei sau patru luni,
şi mă vei învăţa limba engleză.
N-am avut niciodată pe nimeni cu cine să-mi exersez engleza.
După care o să te învăţ
tot ce ştiu.
Stai!
Asta e pentru tine.
Fii cu picioarele pe pământ, ca şi cum ai avea patru picioare.
Astfel vei putea rămâne pe lumea aceasta.
De asemeni, să nu percepi lumea cu mintea.
Priveşte-o prin intermediul inimii. Astfel îl vei cunoaşte pe Dumnezeu.
De asta ai şi venit aici, nu?
Ne vedem mai târziu!
DUPĂ ŞASE LUNI
Am corectat tot ce-a scris frumoasa mea soţie.
- E foarte frumoasă, dar nu scrie corect. - Uite-l pe unchiul Steven!
- Bună. - Şi pe mătuşa Liz.
Abia aştept să se termine petrecerea, să mă-mi pot îmbrăca pantalonii comozi.
- Arăţi fantastic! Abia ai născut. - Minţi! Sunt grasă şi extenuată.
- Iar fără neuroni, o să par Liza Minelli. - Steve, rămâi tu cu Jack un moment?
- Avem ceva de discutat. - Da.
Bei o bere sau altceva?
Noua mea carte apare în aprilie. Mulţumesc pentru întrebare.
- În mai. - În mai? În mai.
Ţi-l prezint pe Andre.
E nominalizat pentru critica literară din New York Times.
- Mă bucur să te cunosc în sfârşit! - Şi eu mă bucur că în sfârşit te cunosc!
- I-am dat să mănânce nachos. Am greşit? - Pare foarte mulţumit de ceea ce a mâncat.
- Ce i-ai mai dat, cloroform? - Ţi-am mai spus, nachos.
Şi eu aş dormi dacă m-ar ţine cineva în braţe.
- Mai bine i-l dau mamei lui. - Dă-mi-l mie.
- Mă ajuţi să-l schimb? - Da, sigur.
- Cum merge cu maşinile de epocă? - Mi-am schimbat serviciul.
- Acum sunt şef de patiserie. - Adică eşti brutar?
Da.
- Mergem să mâncăm ceva? - Da.
Ştiu, ştiu...
E mult mai distractiv aşa!
Îţi aminteşti momentul exact în care ţi-ai dorit un copil?
Nu-mi amintesc.
- Aveam cutia de dinainte să mă mărit. - Ce cutie?
E plină cu prostioare. O să râzi de mine dacă ţi le povestesc.
Chiar dacă o să râd de tine, tot trebuie să-mi povesteşti.
Vino!
Sub pat.
Am umplut-o cu lucruşoare pentru copil
aşteptând ca Andy să fie pregătit să devină tată.
Ce drăgălaşă!
Sunt şi mărimea mea?
Am o cutie exact ca asta, numai că-i plină cu articole de călătorie
din National Geographic şi Times,
cu toate locurile pe care vreau să le văd înainte de a muri.
Liz, să ai un copil e ca şi cum ţi-ai face un tatuaj pe faţă.
Îl faci când eşti pe deplin pregătită.
Merg la Aruba săptămâna viitoare, dar sunt lucrurile obişnuite,
somn, înot şi scufundări.
Mi-am cumpărat o pereche nouă de bikini
şi se pare că am acces nelimitat la bar. Ştii ce înseamnă asta?
Jet Lee?
- Tu, eu, nuci... - Drăguţ.
Ştii că tipul cu care am discutat la petrecere chiar m-a inspirat?
- Prietenul lui Tara. - Bryan.
- Incredibil! E profesor. Ştiai asta? - E profesor suplinitor, nu?
Îmi spunea despre reducerile bugetare care se fac acum la toate nivelele.
Nu mai sunt bani pentru nimic, nici pentru orele de muzică, nici pentru cele de artă.
Se face voluntariat pentru a se preda după ore.
- Aşa ne educa nouă copiii, ştiai? - Cred că vei fi un profesor bun.
Mulţumesc, dar mă gândeam mai mult să studiez, să fac un master,
să mă întorc la facultate, nu prea ştiu...
- Eu... nu ştiu... - Să-ţi reiei studiile.
Gândeam cu voce tare.
Presimţeam că profeţia lui Ketut se adeverea.
Mă aflam într-o căsnicie de scurtă durată?
Am cumpărat casa asta abia acum un an.
Oare nu asta mi-am dorit?
M-am implicat în fiecare moment al creării acestei vieţi.
Atunci de ce nu mă regăsesc nicăieri în ea?
Singurul lucru mai imposibil decât cel de a rămâne, era să plec.
Nu-mi doream să rănesc pe nimeni.
Voiam să mă furişez în linişte pe uşa din spate
şi să nu mă opresc din alergat până ce n-aş fi ajuns la Groenlanda.
În schimb am luat o hotărâre. Să mă rog.
Ştiţi voi... lui Dumnezeu.
Era un concept atât de străin pentru mine,
încât jur că aproape eram să încep cu "sunt un mare fan al lucrării Tale".
Bună, Doamne!
Mă bucur că în sfârşit te cunosc.
Îmi pare rău că nu am mai vorbit niciodată direct cu Tine până acum,
dar sper că mi-am exprimat
deplina recunoştinţă pentru toate lucrurile cu care mi-ai binecuvântat viaţa.
Am un mare necaz.
Nu ştiu ce să fac.
Am nevoie de un răspuns.
Te rog, spune-mi ce să fac.
Doamne, sunt neajutorată.
Spune-mi ce să fac şi aşa voi face.
Întoarce-te în pat, Liz.
Nu vreau să merg în Aruba.
Eu nu vreau să fiu căsătorită.
E un sector dedicat divorţurilor cu un etaj mai jos.
Machina pepa...
- E în pragul unei crize. - Noi, femeile, încercăm să înţelegem.
Să se îmbete şi ea sau să se culce cu cineva.
Cel puţin eu asta aş face dacă m-ai părăsi.
- Serios? - Ba nu, n-aş face asta.
Iubitule, abia a divorţat şi nu are unde să se ducă.
Lascito. Moştenire.
Fiecare cuvânt din limba italiană e ca un vers.
- Ca un truc magic. - Draga mea...
Înţeleg că viaţa ta e dificilă în acest moment.
Când m-am despărţit de Andy timp de două săptămâni,
mi-am cumpărat un război de ţesut afurisit, iar el şi-a deschis o mică fabrică de bere.
Ştiu că v-aţi săturat de mine. Şi eu sunt sătulă de mine.
Glmeşti? Suntem încântaţi că stai la noi.
E ca şi cum am avea o scriitoare în gazdă.
Iar tu chiar eşti scriitoare şi ar trebui să scrii ceva.
Aş putea scrie despre o femeie care merge în Italia să înveţe limba italiană.
Se va numi "Carbohidraţi şi conjugări".
Voi începe să-mi caut un apartament.
- Cred că mă îndrăgostesc de tine. - Nu sunt cine crezi tu că sunt.
- Fac parte din imaginaţia ta. - Nu, e o prostie. Eşti reală!
Cicatricile tale, talentul tău, faptul că
am un bar de doi bani, iar tu accepţi că doar cu asta o să mă ocup...
- E oribil. - Şi eu spun că e oribil.
Nu te grăbi.
Îmi place suferinţa ta.
Şi îmi place că atunci când suntem împreună, o pot face să dispară.
- E bun! - Iubirea ta...
- E fals. - ...e ca o văpaie.
Când mă uit în ochii tăi aud delfini aplaudând.
Nu i-am scris acea replică.
El încă nu ştie asta, dar...
Eu mă las absorbită de cel pe care îl iubesc.
Sunt o membrană permeabilă. Dacă te iubesc, îţi ofer totul.
Banii mei, timpul meu, trupul meu, câinele meu,
banii câinelui meu... Ţi-aş achita datoriile.
Şi aş proiecta în tine toate calităţile pe care tu nu ţi le-ai cultivat.
Îţi voi oferi toate acestea şi chiar mai multe,
până aş fi extenuată şi consumată
încât singurul mod prin care mi-aş putea reveni
ar fi îndrăgostindu-mă de altcineva.
- Noroc! - Mulţumesc.
Îţi datorez nişte scuze pentru cei care au plecat.
- Nu pot fi pe placul tuturor. - Mă-ndoiesc.
Eu, pe de altă parte, am fost execrabil, deşi mi-am dat toată silinţa.
Execrabil e un cuvânt puternic.
- Mulţumesc. - Pari mai scund decât pe scenă.
Serios? Mi se spune des asta.
Este derutant când un străin te vede mai clar decât te vezi tu însuţi.
La asta mă refer când spun că eşti mai scund.
Auzi delfini aplaudând în acest moment?
Mi-am permis câteva lucruri cu piesa ta.
În schimb, îţi acord permisiunea de a râde pe seama mea.
Ştiu că abia aştepţi.
Eşti mult prea carismatic pentru a putea râde pe seama ta.
Nu-mi mai face avansuri.
Ea e guru-ul tău?
Glumeşti tu, dar da, este.
- E frumoasă. - Da.
Mi-a spus un prieten de ea.
Rămăsesem fără serviciu şi eram disperat să găsesc ceva.
Nu ultima dată când am lucrat, înainte de asta.
Aveam senzaţia că tot caut în locurile nepotrivite.
- Ce căutai? - Pe Dumnezeu.
Are un aishram în India şi aş vrea să merg, dar...
Ştii cum e.
Trebuie să-ţi faci trei tipuri de injecţii contra hepatitei, şi tot sunt şanse să...
O să merg când o să fie momentul. Se întrunesc în fiecare dimineaţă.
Dacă vrei, poţi veni cu mine o dată.
Dacă nu te deranjează cei 100 de ţărani care cântă în sanscrită.
Simt nevoia să fiu enervată.
David. Un practicant de yoga din Yonkers.
Nu că m-aş fi îndrăgostit de el.
Întâmplarea a făcut să zbor din fosta mea căsnicie în braţele lui David
exact în acelaşi fel în care un acrobat de circ dintr-un desen animat
se aruncă de pe o platformă înaltă într-un mic pahar cu apă,
dispărând complet în el.
Chiloţieii tăi, prinţeso.
- Îl înebuneşte lenjeria mea intimă. - Doamne, fetiţo...
Ai mari probleme!
La 36?
Pe clientul meu nu îl interesează divorţul.
Vorbeşte serios? Chiar se autoreprezintă?
Am făcut un semestru de Drept, dragă.
Grozav. Şi ce-l interesează pe clientul tău?
Bine, uite care-i treaba. Mi-ai dat viaţa peste cap.
Dar chiar vreau să aflu de ce nu te-ai putut regăsi în căsnicia noastră!
- De ce n-ai spus ce gândeşti şi ce simţi? - Am făcut-o! Nu m-ai ascultat niciodată!
Nu! Nu! Nu! Niciodată n-ai spus: "Eşti groaznic! Sunt extrem de nefericită."
Ai plecat. Nu mi-ai dat ocazia să rezolv acele probleme. Nu-i corect să renunţi!
Am jurat că vom fi împreună până la moarte.
Eu am luat legământul în serios.
Cred că e doar o etapă prin care treci şi sunt dispus să aştept să treacă.
Tu mereu aştepţi, Steven! Mă aştepţi să vin acasă,
să vreau să-ţi fac copii, să-ţi pregătesc o cină bună...
Nu înţeleg de ce nu putem accepta că nu mai vrem să trăim nefericiţi.
Bine, accept că uneori nu te poţi baza pe mine şi mă răzgândesc des,
dar credeam că-ţi place asta la mine, credeam că pot am speranţe şi visuri...
Visează, Steven! Bine! Perfect! Aşa să faci! Dar alege unul!
Bine, aleg unul! Te aleg pe tine!
Ştiu că este îngrozitor.
Dar cred cu fiecare moleculă din trupul meu că vei găsi pe cineva
care să vrea exact ce vrei şi tu, care să-ţi ofere ceea ce vrei
şi meriţi, dar nu sunt eu aceea.
Evident... nu ştii nimic despre ce-mi doresc.
Clientul meu ar vrea să interpreteze un cântec pe care l-a scris
şi pe care îl consideră relevant acestei proceduri.
Sună cam aşa.
Glumeşti?
- Părăsitoareo! Părăsitoareo! Părăsitoareo! - Bine! Îmi asum eu vina!
Eu sunt cea care n-a mai suportat încă un weekend într-un centru comercial,
cumpărând electrocasnice pe credit şi prefăcându-ne a fi un cuplu
cum nimeni n-a ştiut să fie.
- Tu ai vrut prăjitorul de pâine. - Dacă vrei să te prefaci, n-ai decât.
Eu sunt o ratată. Nu mă pricep deloc să mă prefac.
N-a fost cea mai fericită oră a mea.
Deci cum stau lucrurile acum?
Suntem pregătite să-ţi oferim jumătate din tot, inclusiv casa
şi fondurile de pensionare ale clientei mele.
Păstrează totul. Absolut tot.
A refuzat.
- Acum mă urăşte. - Nu te urăşte.
Are inima sfâşiată.
- Eu cred că o urăşte. - Nu te mai las să ieşi din beci.
Vorbim săptămâna viitoare, să vedem cum decurg lucrurile.
De obicei, genul acesta de lucruri durează.
- De ce ai devenit vegetarian? - Am văzut cum sunt măcelărite vacile.
- Abia te-ai atins de cină. - Are 28 de ani.
E foarte dificil pentru el, nu-i aşa? Şi pentru tine.
Mă ajută meditaţiile.
Liz, îţi aminteşti că acum doi ani
te-ai apucat să-ţi renovezi bucătăria
şi erai obsedată să devii soţia şi bucătăreasa perfectă?
- Încercam să fac să funcţioneze. - Eu cred că aceste cursuri de meditaţii
reprezintă acelaşi lucru, sub o altă formă.
Trebuie să-mi dai şi mie acea carte, pentru că mă gândesc să devin vegetarian.
- Am colesterolul mare. - Da. Mulţumesc pentru tot.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc.
- Ce? - Nimic, numai că...
Înainte semănai cu Steven, iar acum parcă semeni cu David.
Mă refeream la faptul că
oamenii încep să semene cu câinii lor.
De ce a spus asta? Semănăm cu acelaşi câine?
- Glumea. - Amuzant.
Băuse cinci pahare, era trotilat.
Nu e amuzant. Nu semănăm cu niciun câine.
În orice caz, tu ai fi un Collie, iar eu un Masting tibetan.
Nu vrei să ai ocazia să ţi se facă dor?
Incepe când obiectul afecţiunii voastre
vă acordă o doza ameţitoare
a ceva ce nici macar nu aţi îndrăznit să visaţi că vreţi...
şi o mare cantitate de dragoste tumultoasă plină de emoţie.
Curând, începeţi sa cereţi acea atenţie cu o obsesie
asemănătoare cu a unui drogat.
Când nu vi se acordă deveniţi bolnavi
nebuni, ca să nu mai spun plini de resentimente
împotriva dealerului care a încurajat această dependenţă la început,
dar care acum refuză să va dea marfa.
Sunt frustrată, îngrijorată. Nu înţeleg.
Ce nu înţelegi?
Ce se petrece? Nu mă mai priveşti în ochi...
- Nu-ţi mai termini conversaţia cu mine. - Nu ţi-a cerut nimeni să faci patul!
- Nu mai faci sex cu mine. - Uneori nu am chef!
La naiba, obişnuia să faca sex cu tine tot timpul.
In urmatoarea etapă esti slabă, tremuri în vreun colţ...
dorind doar ca să mai ai acel lucru încă o dată.
Ei bine, atunci de ce să nu discutăm despre asta? De ce să nu rezolvăm asta?
- De ce sa nu ne comportăm ca adulţii? - Bine. Pot avea putin spaţiu uneori?
- Ce zici de asta? - Intre timp...
obiectul adoraţiei tale acum te respinge.
- Nu mă faci mereu să mă simt mizerabil. - Asta este o alinare.
Eu doar... uneori am nevoie să vin acasă...
şi să am un timp doar al meu.
Se uită la tine ca la cineva necunoscut.
- Este în regulă? - Da, este în regulă.
Să nu trebuiască, ştii, să mă justific pentru asta.
Ironia este că nu îl poţi învinui,
adică, priveşte-te, eşti o ruină.
De nerecunoscut chiar pentru tine.
Mi-ai cerut să vin aici, sunt aici.
Si s-a transformat în altceva.
- Nu-i aşa? - Eşti ca un copil.
- Bine, nu mai pot continua asta. - Bine. Perfect.
Asta este un răspuns grozav într-o conversaţie.
La naiba.
Acum ai ajuns la capatul infatuării.
Devalorizarea ta completă si fără milă.
Vrei să pleci un an?
Ştii ce am simţit când m-am trezit azi dimineaţă, Delia?
Nimic. Niciun pic de pasiune.
Nicio scânteie, niciun pic de credinţă, nicio emoţie, absolut nimic.
Cred c-am depăşit deja limita în care se putea numi o pasă proastă.
Mă înspăimântă! Isuse!
Pentru mine e mai groaznic decât moartea. Aşa voi fi de acum înainte?
Ştii ceva? Se mai întâmplă. Oamenii se îndrăgostesc la 20 de ani,
se căsătoresc, îşi cumpără casă înainte să împlinească 30 de ani,
iar într-o bună zi realizează că nu mai sunt ei însăşi.
Atunci se ceartă, se confruntă, se rănesc, îşi revin,
şi se trântesc pe canapeaua unui psiholog. Nu dau bir cu fugiţii!
Eu nu fug! Simt nevoia să mă schimb.
Ai oameni care te sprijină aici, Liz, ai familie şi prieteni care te iubesc.
Tu îmi simţi iubirea şi sprijinul? Nu! Sunt goală!
Nu am puls!
- Plec în Italia. - Italia? De ce în Italia?
- Spune-mi ce mănânci azi la prânz. - Nu ştiu. O salată.
Exact. Şi eu aveam poftă de mâncare.
Poftă de viaţă! Dar le-am pierdut.
Vreau să merg într-un loc în care să mă minunez de ceva.
Limba, îngheţata, spaghetele, orice!
- Vorbeşti ca o liceană. - Ba nu, mă comport ca una.
De la 15 ani, ori mă cuplam cu un băiat, ori mă despărţeam de unul.
Niciodată nu mi-am acordat o pauză de două săptămâni
să mă ocup de mine.
Ce se întâmplă cu tine şi David?
- Ai leşinat? - Nu mă pot acomoda aici.
Ştii cum să te acomodezi? Nu mai aştepta constant ceva.
Mă duc în Italia, apoi mă duc la un Ashram la guru-ul lui David în India
şi voi petrece sfârşitul anului în Bali.
- Asta o să fac. - Nu te pot contrazice. Va fi frumos.
- Dar de ce? - Ketut mi-a spus că aşa voi face.
- Tipul fără dinţi? - Când ajungi să fii disperat,
iar un tip care, bine, fie, seamănă un pic cu Yoda,
îţi face o profeţie, trebuie să-i răspunzi.
- Simţi nevoia de Xanax? - Întotdeauna.
Bine, o să spun ceva, ca să terminăm cu asta.
Dacă nu funcţionează?
Toată viaţa mea încape într-un metru pătrat de cutii.
Ştii de câte ori am auzit asta?
Şi majoritatea nu se mai întorc tot restul vieţii.
- Alo. - Liz, am veşti bune.
Steven tocmai a semnat actele de divorţ.
Sper să mă întorc peste câteva săptămâni, teafără şi fără dezinterie.
Eşti eroina mea.
Liz.
Dacă rămâi, mâncăm mâncare indiană în fiecare seară.
Nu mi-ai cerut niciodată să rămân.
Porneşte. Porneşte. Porneşte.
Stii ce este amuzant?
Asta este prima dată în viaţa mea cand nu mă aşteaptă nimeni acasă.
Nici macar nu am o casă la care să ma întorc.
Dumnezeule, o să-ţi faci prieteni.
O să-ţi faci prieteni cu rucsacul în spate, desigur.
Va fi grozav să pleci.
Andy şi cu mine am vorbit să luăm o vilă micuţă in Florenta, o lună de zile, cândva.
Stii, şi peste zece ani, când Jack va fi mai mare...
Ce?
Stii de ce am fost atât de dură cu tine?
Imi iubesc slujba, soţul şi copilul, dar...
As vrea să pot pleca si eu.
Te iubesc şi sunt mândră de tine.
Acum du-te.
Există o minunată glumă italiană
despre un sărac care mergea zilnic la biserică se roage unui mare sfânt,
implorându-l: "Sfinte Doamne,"
"te rog, te rog, te rog,"
"ajută-mă să câştig la loterie." În final, statuia exasperată
se trezeşte la viaţă, priveşte spre omul care se roagă şi-i spune:
Fiul meu, te rog, te rog, te rog, cumpără-ţi un loz.
Acum am înţeles gluma şi mi-am cumpărat trei lozuri.
Încălzeşti apa pe aragaz.
Şi dacă vreau să fac baie?
Torni apa în cadă.
Bine.
Nu mi se pare că e suficientă apă pentru a face baie.
- Nu e suficientă. - Ba e suficientă.
Dacă torni apă de trei, patru, cinci ori,
poţi spăla tot ce este important.
Schelele astea sunt sigure?
Susţin tavanul. Altfel s-ar prăbuşi.
Totul se prăbuşeşte, draga mea.
Singurul lucru care durează este familia.
- Nu eşti căsătorită. - Nu.
- Sunt divorţată. - De ce ai divorţat?
Toro. Ne-am despărţit.
Eşti mai fericită acum?
Eu am o regulă.
Bărbaţii care vin aici, nu rămân să doarmă peste noapte.
Voi, fetele americane, când veniţi în Italia,
nu vreţi decât paste
şi cârnaţi.
- Îl iau. - Bine faci. Bravo!
Un cappuccino, vă rog, dle.
- E o nebunie aici. - Italiana mea e varză!
- De cât timp eşti aici? - De două săptămâni.
- Dar tu? - De şase săptămâni.
Va fi şi mai bine.
Două cappuccino, vă rog!
Şi lăsaţi laptele mai rece, pentru că ieri mi-am ars limba.
- Îţi place Napoleon? - Bineînţeles.
Şi două Napoleon, vă rog.
- Italiana ta e fantastică! - Am un profesor foarte bun.
Îţi dau numărul lui, dacă vrei. E foarte bun şi are nevoie de serviciu.
Grozav!
- Eşti olandeză? Nemţoaică? - Suedeză. Suntem şi mai reci decât crezi.
- Apropo, eu sunt Liz. - Sofía.
Mulţumesc.
Napoleone!
Perfecto!
Încearcă să pronunţi: Egli atreverso.
E timpul trecut.
- Noi atravessamo. - Noi atravessamo.
Voi atravesaste şi essi atraversaron.
Prea repede.
- Pronunţă: Atraversiamo! - Atraversiamo.
- Atraversiamo
Ce cuvânt frumos!
Fii serioasă, înseamnă a traversa.
Ba nu, este combinaţia pefectă a sunetelor italiene.
Nostalgicul "a", profundul "r", senzualitatea "s"-ului...
- Aşa este. - Îmi place!
Hai să te învăţ şi eu un cuvânt.
Terapeut.
Terapeut. Serios, trebuie să avem simţul umorului.
Hai să ciocnim!
- Continuăm marţi, la ora 17? - Da.
Cu altă sticlă terapeutică?
- Înveţi foarte repede. - Mulţumesc.
Trebuie să fii mândră că poţi învăţa ceva nou.
Da, mulţumesc. Sunt de acord.
Dar ştii engleză! De ce n-ai mai vorbit-o până acum?
O să mă înveţi mai multe decât te voi învăţa eu pe tine.
Italiana ta e bună. Foarte bună.
- Buona notte. - Buena notte.
Singură.
Sunt singură.
Singură.
- Mulţumesc. - Poftă bună!
Mă simt foarte vinovată Sunt la Roma de trei săptămâni
şi n-am făcut decât să învăţ câteva cuvinte în italiană şi să mănânc.
Te simţi vinovată pentru că eşti americancă.
- Nu ştii să te simţi bine. - Poftim?
Este adevărat!
Americanii ştiu să se distreze, dar nu cunosc plăcerea.
Apropo, el e Luca Spaghete.
Numele tău e Luca Spaghete?
Aşa se numeşte familia mea. Noi le-am inventat.
Serios. Vrei să ştii care e problema voastră?
Americanii lucrează prea mult, până la epuizare.
După care ajungeţi acasă şi vă petreceţi weekend-ul
în pijamale, în faţa televizorului.
- Chiar destul de des. - Dar nu ştiţi ce e plăcerea.
Trebuie să spun că o meritaţi. Vedeţi o reclamă în care se spune
că e timpul să se bea bere, iar voi spuneţi că aşa este.
Şi plecaţi să cumpăraţi un bax.
Beţi tot, iar când vă treziţi dimineaţă, vă simţiţi groaznic.
Unui italian nu trebuie să i se spună.
Are o voce interioară care îi spune că merită o pauză.
Iar el ştie că aşa este. De asta se şi gândeşte
că e vremea siestei.
Va merge la tine acasă şi se va culca cu soţia ta.
Noi îl numim il dulce farniente, care înseamnă
plăcerea de a nu face nimic. Suntem stăpânii noştri.
- Dolce... - Dolce farmiente.
- Nu aşa se vorbeşte în italiană.
Se vorbeşte prin gesturi. Poţi vorbi în toate limbile dând din mâini.
Are dreptate. Spune că...
Nu aşa înveţi italiana. Nu ne vorbeşti limba cu gura.
- O vorbeşti cu mâinile, prin gesturi. - Aşa?
- Prin gesturi. - Gestică.
Delicioasă!
Du-te naibii!
Mi se întoarce stomacul pe dos.
Să te ia naiba!
Cred că nu trebuia să spui asta.
Un alt mod de a trimite pe cineva la naiba.
Înainte de a începe, aş vrea să toastez pentru...
Scuză-mă.
Vino încoace.
Pentru masă.
Un platou de carciofi alla giudia,
prosciutto cu pepene galben,
şi vinete cu brânză mucegăită.
Apoi spaghete carbonara.
Parpadelle cu ragu de iepure
şi paste cu scoici.
O porţie triplă a la romana
şi saltinboca.
Şi încă doi litri de vin de Genzano.
- Mulţumesc. - Bravo!
- Deja eşti o femeie romană. - Doar nominal.
Ea e o femeie romană autentică.
Da, cu o mulţime de prieteni internaţionali.
Aş gusta-o un pic!
Poate înveţi şi alte cuvinte.
- Alte cuvinte? - Da.
Da. Orice oraş poate fi definit printr-un cuvânt.
De exemplu, prin ce cuvânt ai defini Londra?
- Eu aş spune rigid. - Sunt complet de acord.
- Cum ai defini Stockholm? - Glumeşti? Conformism.
- Dar New York? - Ambiţie sau claxoane.
Care e cuvântul Romei?
Trebuie să ne gândim bine.
Sex.
În sănătatea noastră!
Desigur.
Care cuvânt te-ar defini, Liz? Sunt curioasă. N-am reuşit să-l aflu.
Păi...
Ar putea fi...
Am început prin a fi fiică. M-am priceput la asta.
Apoi soţie.
N-a fost prea bine.
Iubită. N-a fost prea bine.
- M-aş defini prin cuvântul "scriitoare". - Pentru că asta faci.
Dar nu asta eşti, nu?
Poate că eşti o femeie care îşi caută definiţia.
Da.
Bună, Sofia, sunt Liz. Hai să mergem la Napoli. Poate cuvântul meu e "pizza".
Ascultă, n-am decât 7 ani, dar ştiu că eşti cretină, pentru că sunt din Napoli.
Ador locul acesta, deşi Giovanni a spus să avem grijă.
N-avem ce să păţim într-un muzeu.
Sunt îndrăgostită. Am o relaţie cu pizza mea.
Nu pari în apele tale. Cum de nu mănânci?
- Nu pot. - Cum să nu poţi? E o margarita în Napoli.
- E moral să te bucuri de această pizza. - Vreau, dar nu pot.
M-am îngrăşat cu 5 kg.
- Am o chestie care se numeşte... - Colăcel.
- Şi eu am. - Înainte mă descheiam imediat.
Hai să te întreb ceva.
În toţi anii în care te-ai dezbrăcat pentru câte un domn...
- N-au fost chiar aşa mulţi. - Bine.
Ţi-a cerut cineva să pleci? A plecat vreo unul dintre ei?
- Nu. - Pentru că nu le pasă.
Faptul că au o femeie dezbrăcată în cameră, e ca şi cum au câştigat la loto.
M-am săturat să tot refuz.
Să mă trezesc dimineaţa repetându-mi în minte ce-am mâncat c-o zi în urmă.
Să număr toate caloriile pentru a şti exact
cu cât dispreţ de sine să intru sub duş.
N-am nici cea mai mică intenţie să redevin obsedată.
Deci uite ce-o să fac pentru a scăpa de vină.
O să-mi termin pizza şi o să merg să văd un meci de fotbal.
Iar mâine vom merge prin magazine pentru a ne cumpăra blugi
cu o mărime mai mare.
Hai, mănâncă.
Bravo!
Se referea la jucători.
Stai să-mi trag burta.
Cât pe ce! Cât pe ce!
Hai, hai, hai!
Aproape am reuşit. Gata!
E superbă. Ar trebui s-o luaţi.
- Pentru cine? - Pentru tine, Liz.
Numai pentru tine.
Nu, mă mulţumesc cu o pereche de blugi XXL.
Mulţumesc pentru azi şi pentru că m-ai lăsat să-mi întind picioarele.
Ne-am simţit bine.
- Noi mergem să bem ceva mai târziu. Vii? - Nu, mulţumesc.
- Pe mâine! - Pa.
Plăcerea de a nu face nimic.
Te rog, te rog, ridică-te de pe jos.
Liz, te rog, vrei să vii în pat?
Putem accepta că relaţia noastră e un dezastru
şi să rămânem împreună oricum.
Putem accepta că ne contrazicem des,
că abia mai dormim împreună,
dar că nu putem trăi unul fără celălalt.
Aşa am trăi nefericiţi împreună.
Dar fericiţi că nu suntem despărţiţi.
Dragă David, n-am mai avut niciun fel de comunicare de ceva vreme
şi am avut timpul necesar de gândire.
Ţii minte c-ai spus c-ar trebui să trăim împreună nefericiţi, pentru a fi fericiţi?
Consideră că-i o dovadă de iubire
faptul că m-am gândit atât de mult la propunerea ta,
încercând s-o fac să funcţioneze.
O prietenă m-a dus în cel mai incredibil loc ieri.
Se numeşte Augusteum.
Octavio Augusto l-a construit pentru rămăşiţele sale.
Când au venit barbarii, au asediat-o împreună cu restul.
Marele August, primul mare imperator al Romei,
nu şi-ar fi putut imagina vreodată că Roma, care pentru el era centrul lumii,
- putea ajunge o ruină. - În Evul Mediu,
cineva a intrat aici şi a furat cenuşa împăratului.
În secolul XII a devenit o cetate a familiei Columna,
iar ulterior o magazie pentru artificii.
Azi a devenit o toaletă publică pentru boschetarii oraşului care ne privesc de sus.
E unul dintre locurile cele mai liniştite şi solitare din Roma.
Oraşul s-a dezvoltat în jurul lui de-a lungul secolelor.
Pare o rană frumoasă, ca o decepţie în dragoste
de care te agăţi din plăcerea de a suferi.
Îmi place dezordinea!
Toţi ne dorim ca lucrurile să rămână neschimbate, David.
Cred că tipul dinaintea mea a fost un adevărat îngeraş, nu?
Ne conformăm şi trăim nefericiţi de frica schimbării,
de teamă că totul o să se dărâme peste noi.
Apoi m-am uitat la locul acesta.
La haos, acesta este cuvântul.
La felul în care a fost adaptat,
incendiat, jefuit, şi totuşi s-a găsit o metodă de a fi reconstruit.
Am fost din nou convinsă
că poate nu viaţa mea a fost atât de haotică, ci lumea,
iar unica greşeală e să încerci să te ataşezi de ea.
Ruinele sunt un dar. Ruinele sunt calea transformării.
Mergem?
Da.
Chiar şi în acest oraş etern, Augusto mi-a arătat
că trebuie să fim pregătiţi pentru infinitele căi de transformare.
Amândoi merităm mai mult decât o viaţă împreună
din teama că am fi distruşi dacă n-am avea-o.
E reţeta mamei mele, pâine prăjită, nuci şi carne tocată.
Îmi mai aduci nişte cartofi?
Mereu trebuie să-ţi mai aduc cartofi.
Visul meu e să avem o cină ca de Ziua Recunoştinţei.
- Nu, Luca! - Te rog.
E cel mai frumos mod de a ne lua rămas bun de la Liz.
- Deci pleci săptămâna asta. - Da.
Şi unde te duci? În Iran?
În India.
Liz ne pregăteşte un meniu american în seara asta.
- Nu eşti căsătorită. - Nu.
Ce-i în neregulă cu prietena asta a ta? Doar n-o fi lesbiană.
Nu, mamă, nu e lesbiană şi înţelege limba italiană.
Cum o să-şi găsească un soţ şi o să întemeieze o familie
în celălalt capăt de lume?
Rufina, dacă un bărbat spune că vrea să călătorească un an...
Dar ea nu e bărbat!
E mai dificil ca femeie să simţi că ai dreptul să alegi.
- E nevoie de curaj. - Exact.
Tu îi spui curaj, eu îi spun prostie.
Mamă, încetează, te rog.
Cunosc o mulţime de oameni care ar fi de acord cu tine.
La ce oră va fi gata curcanul?
Curcanul?
Nu l-am dezgheţat.
La naiba.
Un singur lucru aveai de făcut şi ai dat-o-n bară.
Se mai întâmplă. Am fost neatent.
E prea multă mâncare bună,
sunt prea multe femei...
Am uitat. Prea multe femei şi mâncare.
Înainte de a mânca, pentru că e Ziua Recunoştinţei
haideţi să fim recunoscători.
Luaţi-vă de mâini.
Şi spunem pentru ce îi mulţumim Domnului în seara asta.
Sofi, începe tu.
Îi sunt recunoscătoare pentru tine, Liz.
Pentru că m-ai ajutat să apreciez viaţa,
cu bune şi cu rele.
Mai ales cu colăcei.
Şi pentru Giovanni, care mă face să mă simt
iubită şi în siguranţă.
Si pentru Giulia.
Eu sunt recunoscător pentru familia mea minunată,
cele două fiice şi soţia mea.
Ii mulţumesc Domnului şi Fecioarei Maria
pentru această zi foarte specială.
Si pentru această minunată familie...
care astăzi este mult mai mare.
Foarte mare.
Va mulţumesc tuturor pentru acest nou obicei şi sărbătoare.
Si pentru mâncarea lui Liz.
Si îi mulţumesc Domnului
pentru faptul că sunt sexi.
Tu, Ruffina?
Îi mulţumesc Domnului
pentru faptul că sunt sexi.
Spune. Giovanni.
Îi mulţumesc Domnului
pentru teamă, deoarece
pentru prima dată
mi-e teamă că cea de lângă mine
va fi cea care va dori să plece.
Liz.
Ei bine... toate astea
mă fac extrem de recunoscătoare.
Să văd atâţia oameni fericiţi care ştiu să se iubească
şi să aibă grijă unul de celălalt.
Uitându-mă la femeile incredibile pe care le-am cunoscut şi pe care le admir
şi la minunaţii bărbaţi care au grijă de femeile lor
şi îşi culcă copiii,
mă simt fericită.
Să văd şi să fac parte din aşa ceva.
Sunt cea mai norocoasă fată din lume.
- Noroc! - Noroc!
- Delicios! - Bun mic dejun, nu?
- Am adormit. - Da, păcat.
Probabil eşti singura din lume care adoarme în timpul meditaţiei.
- Pe aici e grădina pentru meditaţii. - E şi un guru aici?
- E mai mereu aici. - Da, dar acum este?
- E la un Ashram în New York. - Dar eu am venit de la New York să o văd.
Pare unul dintre trucurile ei.
Peştera meditaţiilor este deschisă non-stop.
Şi are aer condiţionat.
- Corela, aceasta este Liz Gilbert. - Bună.
Mă bucur să te cunosc.
Mă aflu în linişte.
- De unde ai luat cartonaşul? - Se vând la librărie.
Exact de asta aş avea şi eu nevoie,
pentru că nu ascult, niciodată n-am ascultat.
Mama mereu îmi spunea gaiţă, pentru că trăncănesc continuu.
Şi acum trăncănesc. Îmi pare rău.
Tăcerea este o practică spirituală minunată, însă dacă ar putea vorbi,
Corela ţi-ar spune că e mai dificil decât pare şi că ia timp.
Mulţumesc, Corela. O să-i transmit.
- Ce-a spus? - Habar n-am.
Îmbracă-te în haine de lucru şi te duc la o ceba.
E un cuvânt indian pentru munca în folosul societăţii.
- E atribuţia tuturor. - Bine. Mulţumesc.
Există ceva mai slab pe lumea asta decât un copil născut indian?
- Sunt Tulsi. - Liz.
- De unde eşti? - De alături.
Părinţii mei îi sunt devotaţi de mulţi ani guru-ului.
Petrecem mult timp aici, dar acum vor să mă mărite.
- Aşa e obiceiul. - Şi tu nu îţi doreşti asta?
Nici vorbă! E naşpa!
Vreau să studiez psihologia, la fel cum a făcut guru-ul.
A fost la o facultate.
Prefer să stau cu Dumnezeu decât cu băieţi de vârsta mea.
Nimeni din familia mea nu-mi înţelege venirea în India.
I-ai privit vreodată întrebându-te ce cauţi în acea familie?
Nici n-ai idee.
Guru Gita este un text stravechi lung de 182 de strofe.
In el, zeita Parvati il intreaba pe Shiva sau pe Dumnezeu
care sunt secretele implinirii.
Scrie ca trebuie sa transformam calitatile.
As vrea sa risc si sa spun...
Eu si cu Guru Gita nu ne intelegem.
- Ce te deranjeaza la el? - Totul.
Este lung, plictisitor, nu pot tine ritmul...
si am anxietati despre totul din viata mea.
Si mi-am pierdut locul.
Se pare ca are un efect pozitiv,
daca ai asemenea emotii puternice si reactii.
Continua sa incerci.
E fantastic c-ai putut să pui capăt căsniciei tale.
Pari o femeie fericită şi liberă.
Fostul meu soţ m-ar descrie ca fiind egoistă.
Nu trebuie să fii furioasă pe tine însăţi.
Nici dezamăgită.
Nu trebuie să faci copii sau să te măriţi pentru a avea o familie.
La naiba, ţânţarii sunt atât de mari încât ar putea înghiţi o găină.
- L-ai cunoscut pe Richard din Texas? - Bună, Richard din Texas.
- Încântat, flămânzilă. - Flămânzilă?
Da, te-am auzit mâncând dinainte să te văd.
N-am mai văzut pe nimeni care să mănânce atât la o singură masă.
Se vede că-ţi place să mănânci bine.
Ştii?
A fost o zi dură. N-o luaţi personal.
Îmi duc tava umplută din abundenţă în altă parte.
- Să pot mânca liniştită. - Nu, rămâi. Eu am terminat.
Păreai a te confrunta cu lucruri foarte dificile azi dimineaţă.
Au legătură cu fostul tău soţ?
Fosta mea soţie crede că mi-am schimbat numele în nenorocit.
Am petrecut un timp la Roma şi am ajuns să mă simt atât de bine,
iar acum sunt direct la sursă şi...
Mă simt mai deconectată ca niciodată.
De ce ai venit aici?
- Vreau un pic de linişte. - Linişte?
Dacă vrei să ajungi la castel, flămânzilă, mai ai de săpat.
Termină şi asta. Ştiu că poţi.
Bine, pur şi simplu goleşte-ţi mintea.
Respiră.
Ce voi face după ce anul acesta se va termina?
Unde voi locui? Poate la Chicago.
Doamne, aş putea da cursuri de meditaţii. Ba nu.
Nu mai gândi! De ce e atât de dificil?
La naiba, Corella, cum reuşeşti? Parcă ai fi Maica Teresa din Calcuta.
Doamne, omoară-mă.
- Cine e prost dispus azi? - Gura.
- Parcă ai fi dormit pe ghimpi. - Ştii ceva?
Dacă eşti aşa de al naibii de isteţ, ce cauţi aici?
Eşti isteţ pentru simplul fapt că te afli aici.
Dacă vrei să vorbim despre tehnica de a...
Cu tine? Chiar nu. Mulţumesc.
- Dacă nu cu mine, cu altcineva... - Da, ştiu!
Nu reuşesc să mă concentrez. Mă gândesc doar la camera mea de meditaţie
şi la cum o voi decora.
- Faci mişto de mine? - Glumeşti?
Încăperea pentru meditaţie e o decoraţie în sine.
Cum s-o decorezi?
- Mereu vorbeşti în sloganuri publicitare? - Da. Uite încă unul.
Trebuie să înveţi să-ţi alegi gândurile la fel cum îţi alegi zilnic hainele.
Iată ceva ce ar trebui să-ţi însuşeşti.
Dacă ai venit aici ca să înveţi să-ţi controlezi viaţa,
lucrează-ţi mintea, e singurul lucru pe care ar trebui să-l controlezi.
Dacă nu reuşeşti să-ţi stăpâneşti gândurile, ai probleme.
- Încerc! - Exact asta e problema.
Nu mai încerca, predă-te. Ieşi în grădină şi stai acolo.
Linişteşte-ţi mintea şi observă ce se întâmplă.
De ce nu te laşi purtată de val?
Ţi-a mai spus cineva vreodată că semeni cu James Taylor?
În fiecare zi.
Doamne, chiar poate.
Rugăciunile sunt mereu la fel. Te rog, Doamne, vino în inima mea,
dă-mi un semn, pentru că ştim amândoi că nu-s cel mai isteţ din lume.
Ia te uită cum pluteşti prin Calcuta.
- Pari să fi meditat bine. - Probabil că am făcut malarie.
Înţepăturile vor trece. În definitiv totul e trecător.
Ai făcut asta vreodată, flămânzilă? Ai ignorat un semn?
Sună destul de cunoscut.
Ai grijă ce-ţi doreşti, s-ar putea să primeşti.
Care-i problema ta?
Te-ai îndrăgostit cumva de femeia nepotrivită?
Scuzaţi-mă, dră Gilbert. Aveţi un apel telefonic.
Cum este, draga mea?
Bine. Ţi-ar plăcea de ea.
Ai primit e-mail-ul meu?
Da. Îmi pare rău că n-am sunat mai devreme.
- De ce n-ai făcut-o? - Aşa ar mai fi rămas ceva de discutat.
Eu încă...
Îmi pare rău. Nu ne-am sincronizat cum trebuie.
Mi-aş fi dorit să luăm lucrurile mai uşor. Ne era bine când era mai simplu.
Nu am nevoie de ceva simplu acum, dar nici de ceva dificil.
- Simt că ţi-e bine, că eşti mai puternică. - Şi tu pari la fel.
Sunt sătul de fericire.
Am pe cineva.
Ne înţelegem, e bine.
Mă bucur pentru tine.
Ne mai vedem.
Ia te uită! Nu te-am mai văzut aşa concentrată.
Ai nevoie de încurajări.
Nu. Nu pune buzele pe sticlă.
Prima regulă în India e să nu te atingi decât pe tine.
Doamne, e de cinci ori mai dulce decât cola.
Cred că are metamfetamină.
Nu pot decât să sper.
Ştiu că te simţi oribil, dar viaţa ta se schimbă.
Nu e un lucru rău.
Eşti în locul ideal, înconjurată de spiritualitate.
Credeam că nu mai simt nimic pentru el.
- Îi iubesc. - Mare scofală. Te-ai îndrăgosit de cineva.
- Chiar mi-e dor de el. - Du-i dorul!
Trimite-i un pic de lumină şi iubire
de fiecare dată când te gândeşti la el şi atât.
Dacă ai putea goli tot spaţiul acela din minte pe care îl ocupi
gândindu-te la el şi la eşecul tău în căsnicie,
ai avea un gol şi o uşă.
Ştii ce ar face universul cu acea uşă?
S-ar grăbi să intre!
Şi te-ar umple cu mai multă iubire decât a putut visa cineva vreodată.
Flămânzilă, cred că într-o zi vei avea capacitatea
de a iubi întreaga lume.
Ce se vinde acolo?
Un ganes. Îndepărtează obstacolele.
Voi avea nevoie de o mulţime din astea.
Apropo de elefanţi. E un elefant periculos
care umblă liber prin Siria. Se spune că e foarte, foarte
- imprevizibil şi volatil. - Îl face să pară şi mai atrăgător.
Cum ai ajuns aşa înţelept? Cu siguranţă prin suferinţă.
- Nu-mi place subiectul acesta. - Când va trece etapa asta de tristeţe?
- Vrei să-ţi spun o zi din calendar? - Mi-o poţi spune?
Nu. Trebuie să perseverezi.
Meditează, mergi la guru, dar mult mai important
vino zilnic la cântări şi ceva se va schimba.
Nu pot trece de Guru Gita. Nu am acel sentiment de devotament.
Bine. Devotamentul presupune iubire.
Alege ceva sau pe cineva căruia să i te dedici.
Nu trebuie să fie neaparat guru-ul. Pentru ea e acelaşi lucru.
Aici e vorba despre tine.
Pot să-ţi spun ceva, flămânzilă? Ai mari probleme cu controlul.
E aşa evident?
Gata, Richard, ieşi din mintea mea.
Închide uşa.
- El e? - El este. E hidos.
- Ba nu. E drăguţ. - E zodia săgetător.
Studiază informatica în Delhi. Are note foarte bune.
Iar familia lui e foarte, foarte bogată.
Mă simt oferită şi nedorită.
Viaţa mea e deja terminată la 17 ani.
Tulsi...
Sincronizare realizata de autorii traducerii
Doamnelor şi domnilor, vă rog să primiţi cu aplauze
primul dans al cuplului.
Liz şi Steven!
- Eşti pregătit? - Da, sunt pregătit.
- Eşti superbă! - Mulţumesc.
M-am însurat cu o bunăciune!
- Ce-i asta? Nu e cântecul nostru. - Nu, nu este.
Nu e cântecul nostru.
- Cred că nu. - Se uită lumea la noi.
Linişteşte-te, merg să văd ce se întâmplă.
- Nu ţi-am dat voie să râzi. - Mulţumesc frumos.
Eşti nebun.
Îţi datorez un dar de nuntă. N-am ştiu ce este potrivit.
Voiam să-ţi spun că mi-am dedicat Guru-Gita ţie.
Imaginându-mi-te pe tine fericită mă va ajuta să reuşesc.
Cum arătam când eram fericită?
Mi te-am imaginat pe tine şi pe Rij Yur
zâmbind şi privindu-vă reciproc cu dragoste şi bunătate.
Părea foarte real.
Mulţumesc frumos, Liz.
Mă va ajuta şi pe mine să cred.
Te gândeşti la nunta ta?
Şi eu la fel.
E curios cum nunţile te fac să te gândeşti la tine.
Nunta ta a fost cu zestre? Şi cu nelipsita rochie cu crinolină?
Da. Eu am aranjat totul.
Nu m-a obligat nimeni cu nimic.
- Iar acum nu poţi să ţi-o ierţi. - Sincer...
Aştept să mă ierte el.
- Să mă elibereze. - Îţi pierzi timpul aşteptând să te ierte.
Iartă-te tu.
Nu e chiar aşa simplu.
Da.
- Noapte bună, Richard. - Vino cu mine.
Sunt obosită...
Mişcă-ţi fundul încoace.
Nu e o poveste prea frumoasă, chiar dacă e destul de obişnuită.
Prea mult alcool, prea multe droguri,
prea multe ameninţări...
şi regrete.
Un ocean de regrete.
Am pierdut totul. Mândria, serviciul...
Familia.
Mi-am pierdut familia.
Într-o zi, după serviciu, am fost într-un bar şi m-am îmbătat.
Semănam destul de bine cu tine.
Făceam prea multe, simţeam prea multe...
şi...
n-am vrut să mai simt nimic.
Trebuia să chem un taxi, dar n-am făcut-o.
M-am urcat în maşină şi am şofat până acasă.
Băieţelul meu...
Avea 8 ani pe atunci.
Se juca pe alee.
Aştepta ca beţivul de taică'su
să vină acasă, să se joace cu el.
Nu l-am văzut... Nu l-am...
Am intrat pe alee şi nu mi-am văzut băieţelul.
Dar el n-a...
Mi-a ieşit în cale...
Era obişnuit să iasă înaintea mea şi...
Eu nu-mi amintesc nimic, m-am trezit a doua zi, iar ei plecaseră.
Soţia mea văzuse ce se întâmplase de la fereastră.
N-a mai...
N-a mai putut îndura.
Aşa că...
Acum are 18 ani, e la universitate.
E foarte inteligent!
Doame, e atât de nostim şi de...
Şi de drăguţ!
Am pierdut totul! Am pierdut...
Fiul meu a crescut, iar eu am pierdut asta.
În regulă?
Uite care-i pactul.
Vei rămâne aici până te vei elibera.
M-ai auzit? Restul se va rezolva de la sine.
Tu aici te-ai iertat?
Încerc, Elizabeth. Mă străduiesc.
Cred că aceasta e melodia pe care trebuia să dansăm la nunta noastră.
Te-am iubit, Steven.
Ştiu.
Dar eu te iubesc încă.
Iubeşte-mă.
O să-mi fie dor de tine.
Du-mi dorul.
Trimite-mi iubire şi lumină de fiecare dată când te gâdeşti la mine.
Şi atât.
N-o să dureze pentru totdeauna.
Nimic nu durează.
La revedere!
Acum că pleci, cine o să mă mai dojenească în fiecare zi?
Aş fi rămas până m-ar fi dat afară cu forţa de aici.
Dar ai facturi de plătit şi case de construit.
Exersează în continuare şi continuă-ţi viaţa, bine?
Eşti cu un picior în avion şi încă îmi dai sfaturi.
Am o listă deja.
Mergi mai departe, dă-te cu loţiune contra ţânţarilor,
şi altele pe care nu le-am notat.
Întoarce-te în Texas, Richard.
Dacă mai întârzii, o să-mi doresc să rămân.
Aşa că plec.
Flămânzilă, să crezi din nou în iubire.
Liz, s-a terminat perioada de linişte. Cele patru săptămâni de tăcere
care au fost foarte lungi, sunt ca un lifting facial,
îţi relaxează faţa, iar gâtul e ca şi nou...
E foarte tare! Avem atâtea de discutat!
Bravo, mă bucur pentru tine. Vei fi foarte mulţumită după.
Iar gâtul tău va fi incredibil, pe cuvânt!
Scuză-mă, Elizabeth, eşti rugată să mergi în birou la Cepa după cină.
Dacă vrei.
Nu vei mai face parte din grupul celor care spală pe jos.
Mâine sosesc 50 de adepţi din toate colţurile lumii.
Aş vrea ca timp de 100 de zile să fii amfitrioană.
Nu vei mai participa la meditaţii. Va trebui să te ocupi de grup.
Să ai grijă ca toată lumea să se simtă bine.
Pe cea care se ocupă cu asta, o numim cremă de ciocolată.
Va trebui să fii sociabilă, vorbăreaţă şi să zâmbeşti tot timpul.
Doamnă, sunt persoana pe care o căutaţi.
Caută-ţi valizele, sunt pe aici. Holul acesta duce spre camera ta.
Adevărul asupra aventurii mele în India,
se rezumă la o propoziţie.
Dumnezeu este în tine, ca tine.
Pe Dumnezeu nu-l interesează să urmărească
înfăţişarea şi comportamentul unei persoane spirituale,
fata tăcută care zâmbeşte amabil şi diafan.
Cine e această persoană?
Se spune că sălăşluieşte în clopotele Sfintei Maria, nu în mine.
Dumnezeu se află în mine, ca mine.
E posedat de demoni.
- Eu cred că-i cresc dinţii. - E acelaşi lucru.
E rândul tău.
Bună, Ketut.
Mă bucur să te cunosc. Eşti o călătoare.
Nu, am venit să te văd acum un an.
- Eşti fata din California? - Nu.
Sunt din New York.
Nu-mi amintesc.
Mi-ai spus că mă voi întoarce în Bali şi te voi ajuta să înveţi engleza,
iar tu mă vei învăţa lucrurile pe care le ştii.
Mi-ai dat asta.
- Tu! Tu! Îmi aduc aminte de tine! - Ce bine!
- Eşti fata tristă din New York. - Da.
- Eşti Liz! Te-ai întors! - M-am întors.
- Tu, tu, tu. - Eu, eu, eu.
Ne-am cunoscut demult. Data trecută erai foarte îngrijorată.
Erai foarte îndurerată. Arătai ca o babă tristă.
Acum eşti frumoasă. Ce s-a schimbat?
Ei bine, o mulţime de lucruri, dar...
Am stat 4 luni la Roma, timp în care doar m-am hrănit,
apoi am plecat să locuiesc în Unashgan, în India.
- Acum le unim. - Exact de asta mă aflu aici.
- Bun! - Ce i-ai dat?
Mai vrei să te ajut să înveţi engleză?
Engleza mai târziu, Liz.
Mai întâi ce-i mai bun.
- Câţi ani au? - Sunt ale bunicului. Au o mare importanţă.
Sunt şi descântece, mantre, leacuri rezultate din ani de cercetări.
Tot ce am şi ce ştiu e acolo.
- Vreau să mi le copii. - Absolut! Aş putea merge în oraş să le...
Nu le iei cu tine.
Copie-le aici, Liz. Eu mă culc.
- Sunt foarte bătrân. - Câţi ani ai, Ketut?
101 sau... 64.
Nu-mi amintesc.
- O să dureze tot restul vieţii mele. - Fă-te frumoasă, găseşte-ţi un soţ
- şi lucrează din greu pentru el. - Exact asta nu caut aici.
Toată lumea are nevoie de un soţ.
- Îmi aduci un pahar cu apă, te rog? - Nu.
Bine, tu copiază, aduc eu apa.
Locuitorii din Bali cred că acesta este centrul Universului.
Acesta e centrul Bali-ului. Ai un dormitor,
propriul tău iaz şi propriul templu de meditaţii.
Uite, Liz, de când cu atentatele, turismul a scăzut mult.
Ţi-aş putea face un preţ foarte, foarte bun.
Pentru mine?
- Îl iau. - Pentru a fi fericiţi,
pentru oameni este important să ştie unde se află în orice moment.
Aici este echilibrul perfect.
Întâlnirea cerului cu pământul. Nici prea mult Dumnezeu,
nici prea mult sine, altfel viaţa e o nebunie.
Dacă-ţi pierzi echilibrul, îţi pierzi forţa.
Dimineaţa meditează ca un copil.
În mod serios, foarte serios în timpul zilei...
bucură-te de mare.
Apoi, seara, vino să mă vizitezi.
În timpul zilei meditează simplu, stând în linişte.
Şi zâmbind.
- Deja mă simt echilibrată. - Nu-i aşa simplu, Liz.
Zâmbeşte cu chipul. Zâmbeşte cu mintea.
Zâmbeşte până şi cu ficatul.
Ne vedem mai târziu, aligatorule!
- Eşti teafără? Te simţi bine? - Eşti orb?
- Lasă-mă să te duc la un doctor. - Sunt bine, numai că...
Arată urât.
Foarte urât, Liz. Ce s-a întâmplat?
- M-a scos un idiot de pe drum. - Un bărbat? E bogat?
E foarte fierbinte. Ai nevoie de un doctor.
- Te am pe tine, eşti tămăduitor. - Nu.
- Ai nevoie de Wayan. - Da.
Poftim, bea asta. E mai bun decât antibioticul.
Ţi-a dat şi ţie să bei? Numele meu e Liz, al tău care e?
- Tutti. - Mă bucur să te cunosc, Tutti.
- Eşti măritată? - Nu.
Eşti sigură? Nici măcar o dată?
Bine, am fost o dată, dar...
Nu le spun celor din Bali că sunt divorţată, îi deranjează.
Şi eu sunt divorţată.
Divorţul generează glume şi marginalizare.
N-ai făcut sex de foarte mult timp. Îmi dau seama după genunchi.
Ai tendoanele uscate.
Hormonii din timpul actului sexual lubrifiază cartilajele.
Mă voi ruga pentru tine. Suntem surori.
- Armenia. - Bună, draga mea!
- Bună, frumoaso. - Armenia din Brazilia.
- Armenia, ea e Liz, din New York. - Bună.
Încântată de cunoştinţă, Liz. Ai timp pentru un alt tratament de păr?
- Da, bineînţeles. - Face părul drept şi lucios ca al lui Cher.
Din jurul anului 1975.
Frumos, frumos! Ai o rochie drăguţă?
- Una. - Îmbrac-o diseară şi vino la Vichak.
Te voi prezenta tuturor. Cântăreţilor, dansatorilor, o să-ţi placă!
- N-o să pot dansa din cauza piciorului. - Ba sigur c-o să poţi.
Piciorul nu va fi o problemă. Vei vedea.
Acum trebuie să vii.
Bună! O tequila cu gheaţă şi multă lămâie, vă rog.
Imediat!
- Îţi ofer ceva de băut? - Nu, mulţumesc, mi-e bine aşa.
Aproape te-am omorât. Îmi pare foarte rău.
- Bună. - Bună.
Chiar îmi pare rău.
Scuză-mă că râd, dar e foarte amuzant.
Ascultam exact aceeaşi melodie în maşină, când te-am accidentat.
M-a aplecat s-o schimb şi te-am scos de pe drum.
- Tu le-ai spus s-o cânte? - Nu, nu, nu.
Îmi place şi muzica braziliană,
dar mai mult Phill Collins şi Air Suply.
N-ar trebui să spui astfel de lucruri cu voce tare.
- Liz. - Bună!
Văd că deja îl cunoşti pe Felipe.
Aşa-i, două divorţuri triste. Aveţi atâtea în comun!
Ţi-am găsit partenerul ideal.
Doar pentru o aventură. Toată lumea are o aventură în Bali.
Nu-i fascinant?
- Seamănă cu Sting. - Au o casetă super cu Sting.
Ar trebui să dansezi cu el.
Te ţin eu.
Mai bine venim mâine.
Dacă tot suntem aici...
- Mai bine am înota. - Nu am... dar nici tu n-ai...
Eşti gol.
- Ce dezbrăcat eşti! - Da, sunt dezbrăcat.
Armenia spune că toţi ar trebui să aibă o aventură.
Suntem în Bali. Toţi ar trebui să aibă o aventură în Bali.
Da, dar... Doamne! Nu! Nu! Nu!
Şi îmbrăcată e la modă.
M-aş fi culcat cu tine acum 15 ani
sau acum câteva luni.
- Deci... o să plec. - Chiar pleci?
Dar eşti drăguţ!
Cred c-arăt bine.
- Scuză-mă. - Mulţumesc.
Vrei să te conduc cu maşina? Măcar aşa nu te mai calc.
- Bună. - Cât e ceasul?
5 dimineaţa.
Eşti foarte petrecăreaţă!
Serios!
- Mulţumesc pentru... că m-ai adus. - Cu plăcere.
- Să te ajut cu bicicleta? - Păstreaz-o.
S-o păstrez? Dar are şi coş.
Are şi sonerie.
- Bună ziua. Cum te simţi? - Ce cauţi aici?
Ţi-am adus celebrul antidot pentru mahmureală a lui Wayan,
pentru că aseară ai băut un pic cam mult.
Uite ce delicios arată!
Bea-l.
Obişnuieşti să dai buzna în casele oamenilor?
Doarmeai cu uşa de la intrare larg deschisă.
Scuză-mă un moment.
Bună, iubire. Ce faci?
- Nu reuşesc să pornesc cafetiera. - Ţi-am spus de mii de ori că-i uşor.
Schimbi filtrul, adaugi cafeaua, apa şi gata.
Cum de te-au primit la facultate?
- Nu-mi iese ca a ta. - Fac cafea de 40 de ani.
- Trebuie să ai răbdare. Bine? - Da.
Tu ce faci?
Nimic. Nu pot vorbi chiar acum.
La naiba, eşti cu o femeie.
- Trebuie să închid. - Cine este?
- E sexy? - Sexy e puţin spus.
Tată, dacă închizi, te sun iar şi te fac de râs în faţa acelei femei.
- Pa. - Tată, nu...
- Ce de-a iubiri... - Era fiul meu.
Mi-am alintat copiii cu apelativul "iubire" de când erau mici.
La un momendat eram derutat între copii şi animăluţele de companie,
aşa că le-am spus tuturor "iubire".
Trebuie să te odihneşti. Uite numărul şi adresa mea.
Ţi le las aici, pe masă.
În caz că ai nevoie de un ghid turistic. Sunt ghid turistic.
Te rog să-l bei, te vei simţi mult mai bine.
- Pentru că arăţi foarte... - Tulburător?
Încântător.
- Pleacă. - Te rog să-l bei.
Te vei simţi mai bine.
Dle ghid, începem cu o cafea?
Bine.
- Ce sunt astea? - Hanbuta. Sunt delicioase!
E ca şi cum s-ar fi împerecheat o portocală cu o cireaşă.
- Vrei să guşti? - Dacă spui aşa...
Bine.
- Ce e aia? - Nu, nu, nu, n-o atinge.
- Are gust a picioare nespălate. - Serios?
Picioare nespălate.
Mulţumesc pentru ajutor. Câte ţări ai vizitat?
Eu am 46 de ştampile pe paşaport.
Întâmplător eu am 49 de ştampile pe paşaport.
49? Ştiam eu!
- Ce ştiai? - Ştiam.
Amândoi sunte adenacin, draga mea.
- Ce-i asta? - Adenacin înseamnă...
Cum se spune? Cel care se află între lumi.
E cel care se află la graniţă, pentru că a renunţat la confortul
vieţii de familie, pentru a căuta iluminarea.
Îmi place cum vorbeşti.
- Îmi place cum spui "iluminare". - Iluminare.
Îmi place asta.
- Ce frumos! - E un budamenantin, adică
- un templu al prosperităţii. - Frumos!
Da.
- Următoarea atracţie a turului? - Da.
- Barul gastronomic. - Bun!
- Sunt lihnită. Unde mergem? - La cel mai bun restaurant din oraş.
- Bineînţeles. - Acasă la mine.
S-a făcut.
- Ai locuit în Brazilia înainte de Bali? - Nu. Nu.
Doar 20 de ani, apoi am cunoscut-o pe soţia mea, ne-am mutat în Australia,
iar ea călătorea mult datorită serviciului
- şi eu rămâneam acasă cu copiii. - Un soţ bun şi feminist.
În final se pare că nu asta îşi dorea şi m-a părăsit.
Ce s-a întâmplat?
Copiii au crescut,
iar eu am deschis o afacere de import-export.
Aş fi putut locui oriunde, iar Bali mi s-a părut locul potrivit
pentru a-mi reveni după divorţ.
Şi iată-mă aici. Dar tu?
E mult mai puţin tragic, eram imaturi
şi mult prea tineri pentru a ne căsători.
V-aţi sfâşiat inimile?
- Da. - Atunci e acelaşi lucru.
- E absolut perfect. - La fel şi tu.
Ştii ce eşti? Eşti o falsa magra.
- Ştii ce-i aia? - Ce e?
Eşti zveltă şi elegantă de la distanţă,
însă de aproape ai forme şi eşti voluptoasă.
Slavă Domnului că există brazilieni!
- Eşti o călătoare mondială. - Spui asta tuturor.
Deja ai făcut bani.
Nu mai ai elanul tinerilor.
- E bun. - Dar ai...
- Ai trei copii. - Doi. Al treilea e câine.
Ai trecut printr-un divorţ foarte dificil.
Ai iubit-o foarte mult.
Încă nu ţi s-a vindecat acea rană.
Iar acum ţi-e teamă să-ţi deschizi inima.
Ţi-e teamă c-o să suferi din nou.
Singurul mod de a te vindeca e să ai încredere.
Fii liniştit, dacă ai inima sfâşiată, înseamnă c-ai încercat ceva.
Mi-o va mai sfâşia cineva?
E un om bun. Ai nevoie de un om bun.
- Mulţumesc. - Este adevărat.
Ce ştii tu?
M-am săturat ca lumea să-mi repete că am nevoie de un bărbat.
N-ai nevoie de un bărbat, Liz, ai nevoie de un campion.
- Ce mai vacanţă de primăvară, nu? - Haideţi, păreţi broaşte ţestoase!
Entuziasmul tău este extenuant.
Imaginează-ţi să ai 10 ani, iar tatăl tău să te conducă la şcoală şi te pupe pe buze.
Încă mai face asta!
Sunt sigur că e ceva normal în Brazilia, dar eu n-am crescut în Brazilia.
Prietenii mei mă tachinează îngrozitor pentru asta.
- Nu i-ai spus să înceteze? - La început, da, dar apoi
mi-am dat seama cât de fericit îl face şi m-am predat.
Ştiţi ceva? Şi bunica merge mai repede decât voi.
Şi e deja moartă.
Prinde-l! Du-te şi prinde-l!
Ce-ai spune să cari şi tu rucsacul?
Vino şi priveşte.
Aşa-i că-i frumos?
- Scumpo... - Vin şi eu.
- Te-ai culcat cu ea deja? - Ce-ai spus?
- Te-ai culcat cu ea deja? - Nu întrece limita.
Tată, au trecut 10 ani. Ar fi timpul.
Nu te apropia de fetele frumoase.
Sunt periculoase.
Tată.
- O săptămână e prea puţin. - Da.
Ţi-am înregistrat o casetă.
Iar acesta e un alt cadou.
Mulţumesc.
Mi-e dor de tine deja.
Gata.
Cu bine, Liz.
- Ai grijă de tine. - Şi tu la fel.
- Nu mă pupi? - Nu ştiu.
- Te iubesc, tată. - Şi eu te iubesc.
Are 19 ani. E bărbat deja.
Ce drăgălaş!
Tu eşti drăgălaş.
Scumpo, a sosit momentul.
Chiar trebuie să meditez.
Du-te şi fă-o.
Ştii că nu l-am mai văzut pe Ketut de două săptămâni?
- Serios? Bine, du-te. - Da.
Doamne, dar tu eşti mult mai drăguţ decât Ketut!
Nu, trebuie să plec! Trebuie să plec!
De ce?
Ai infecţie urinară.
E ceva obişnuit după abstinenţă şi trecerea la o viaţă sexuală activă.
Nu ne-am despărţit niciun minut timp de două săptămâni.
Ţi-e frică, nu-i aşa? Înţeleg.
Nu vrei să te pierzi. Dragostea e înspăimântătoare.
Periculoasă. Mi s-a întâmplat şi mie.
M-am rugat în fiecare zi, dar soţul meu a venit după mine.
A trebuit să fug de el.
Asta e de când m-a lovit cu casca de motocicletă.
Apoi, fiica mea,
m-a implorat să-l părăsesc. Nu-i aşa, draga mea?
Am spus că eu cred că e mai bine să divorţaţi, mami.
Avea 4 ani când a spus asta.
Nu te simţi rău din cauza lui Felipe.
Toată lumea are nevoie de afecţiune, draga mea.
Toţi facem lucruri ciudate.
Aşa suntem toţi la începutul unei relaţii.
Vrem prea multă fericire, prea multă plăcere.
Până ne îmbolnăvim.
Şi Wayan a păţit la fel la începutul poveştii de dragoste.
M-am pierdut pe mine însămi, Liz.
Dragi prieteni şi apropiaţi, se apropie ziua mea de naştere.
Dacă eram acasă, aş fi plănuit o petrecere aniversară absurd de scumpă,
şi toţi mi-aţi fi cumpărat cadouri şi sticle de vin.
O formă mai ieftină şi mai frumoasă de a sărbători, ar fi făcând o donaţie,
pentru a cumpăra o casă unei vindecătoare din Indonesia, pe nume Wayan.
E mamă singură, iar în Bali, după divorţ, femeia nu are niciun drept,
nici măcar la copii. Pentru a câştiga custodia fiicei sale, Tutti,
Wayan a trebuit să vândă totul,
până şi mobila din baie pentru a avea cu ce plăti un avocat.
Ani de zile s-au mutat de colo-colo,
Wayan pierzându-şi de fiecare dată clientela,
iar Tutti fiind nevoită să-şi schimbe şcoala.
Acest mic grup de oameni din Bali
a devenit familia mea.
Trebuie să avem grijă de familiile noastre, oriunde le-am descoperi.
Azi am văzut-o pe Tutti jucându-se cu o mică placă de faianţă albastră
găsită în apropierea unui hotel şi mi-a spus:
Poate vom avea o casă într-o zi.
Am putea avea o podea frumoasă ca asta.
În timpul petrecut în Italia am învăţat un cuvânt.
"Tutti", care în italiană înseamnă "toţi".
Deci asta e lecţia, nu?
Când vrei să te ajuţi pe tine,
uneori ajungi să-i ajuţi pe Tutti.
- Ce spui? - 18000 de dolari americani.
Ţi-am adus e-mail-urile să le citeşti.
- Ia uite! - O să avem o casă!
Va fi casa tuturor!
O să pot avea o farmacie!
Şi o bibliotecă!
- Gata. - Suntem aproape.
- Închide ochii. - Cu grijă, să nu-mi rup vreun deget.
Ţine ochii închişi.
- Unde mă duci? - O să vezi.
Ai ajutat-o pe Wayan să-şi cumpere o casă.
Trebuie să sărbătorim.
- Pe aici. - Bine.
Ştiu că suntem pe plajă. Nu am costumul de baie.
Gata.
Vom face o mică plimbare cu barca.
- Unde? - Unde? Pe o insuliţă din apropiere.
E locul meu preferat din întreaga lume. Am făcut bagaje pentru amândoi.
Putem rămâne până marţea viitoare.
E locul perfect pentru a merge noi doi şi alţi 400 de invitaţi.
Îţi place?
Voiam să aştept până diseară.
Dar mi s-a părut că acum este momentul potrivit.
Trebuie să rămân în Bali, deoarece am afacerea aici.
Tu trebuie să mergi la New York, pentru că viaţa ta e acolo.
Aşa-i?
Dar ce-ar fi să creăm o viaţă între cele două locaţii?
- De ce ţi-ai dori să faci asta? - Pentru că sunt îndrăgostit de tine.
- Hai să mergem. - Nu, eu...
Nu pot. Îmi pare rău.
- Nu poţi? - Îmi pare rău, nu pot.
- Ce nu poţi? - Nu pot pleca într-o călătorie acum.
5 zile departe de casă, nu l-am mai văzut pe Ketut de săptămâni întregi...
E prea mult.
E prea mult?
Să plecăm singuri, departe de tot,
pentru câteva zile, e prea mult pentru tine?
Liz, nu înţeleg care este problema.
Am aceleaşi temeri şi cicatrici ca şi tine.
Ţi-am dezvăluit totul.
Cred că singura diferenţă dintre noi doi este că
ţie îţi este frică să iubeşti din nou.
Iubito, trebuie să mă priveşti în ochi
şi să-mi spui adevărul.
Te rog. Mă iubeşti sau nu mă iubeşti?
Priveşte-mă în ochi şi spune-mi dacă mă iubeşti sau nu.
E foarte simplu.
Ştiu că simţi acelaşi lucru ca şi mine. De ce nu poţi spune?
Nu ştiu de ce.
Pentru că eşti îngrozită, iubita mea.
Dar nu-i nimic, tot tu eşti şi încă vreau
să urc în acea barcă cu tine.
- Nu. Uite ce e. - Ce?
Nu ştiu de ce nu poţi înţelege că am găsit ceva
la care nu pot renunţa şi crede-mă că dacă aş face-o,
n-ai mai fi la fel de îndrăgostit de mine.
Echilibrul. Ai călătorit prin toată lumea
pentru a-ţi găsi echilibrul, iar echilibrul pe care crezi că l-ai găsit
constă în 20 de minute de meditaţie?
În vizitarea unui taumaturg bătrân? Echilibrul, draga mea,
echilibrul înseamnă să nu laşi pe nimeni
să te iubească mai puţin decât te iubeşti tu.
- Acesta-i echilibrul. - Ştii ceva?
Nu-mi spune tu ce lecţii am învăţat sau nu în ultimul an.
Nu-mi spune tu cum trebuie să-mi exprim sinele.
- Nu vrei să vii cu mine, iubito. - Nu-mi mai spune iubito!
Ascultă-mă!
Nu trebuie să te iubesc pentru a demonstra că mă iubesc.
Fugi de mine? Fugi...
Fugi de toate şansele mari din viaţa ta.
Eu urc în barcă.
Pentru tine. E un dar de rămas bun.
Ketut.
Liz, m-ai vindecat.
Şi tu m-ai vindecat, Ketut.
Dacă nu erai tu,
nu mă întorceam în Bali şi nu redeveneam eu.
Vrei o cafea? O friptură?
- Cafea, Trimax. - Îţi aduc o cafea.
Pleci curând în America?
Peste două ore.
Ai zburat vreodată cu avionul, Ketut?
Ketut nu poate zbura cu avionul.
Ketut nu are dinţi.
Eşti o prietenă pentru mine.
Eşti ca o fiică.
Când voi muri,
vei reveni în Bali, la incinerarea mea.
Ceremoniile de incinerare din Bali sunt foarte distractive.
- O să-ţi placă. - Bine.
Să zâmbeşti cu ficatul.
- Aşa cum ţi-am spus. - Da.
Mai meditezi aşa cum te-a învăţat guru-ul tău din India?
- Da. - Eşti împăcată cu Dumnezeu.
- Da. - Îl iubeşti...
...pe noul tău prieten?
M-am despărţit de el.
Nu înţeleg de ce ai făcut asta.
Nu reuşeam să-mi păstrez echilibrul.
Liz, ascultă-l pe Ketut.
Uneori, să-ţi pierzi echilibrul datorită iubirii
face parte din a trăi o viaţă echilibrată.
În final am ajuns să cred în ceva ce eu am numit fizica unei căutări.
O forţă a naturii, guvernată de legi la fel de reale ca legea gravitaţiei.
Regula fizicii căutării sună cam aşa.
Dacă eşti suficient de curajos pentru a lăsa în urmă
tot ce e familiar şi reconfortant,
care poate însemna totul, de la propria casă la vechile obiceiuri,
şi să pleci într-o adevărată călătorie de căutare,
indiferent dacă exterior sau interior,
şi dacă eşti dispus să păstrezi tot ce ţi se întâmplă în acea călătorie
ca indiciu
şi dacă îi accepţi pe toţi cei care îţi ies în cale
ca profesori,
şi dacă eşti pregătit, mai presus de toate,
să înfrunţi şi să ierţi
câteva dintre cele mai dure realităţi personale
atunci adevărul nu ţi se va nega.
Felipe!
Ne vedem pe doc, la apusul soarelui!
N-am cum să nu cred asta după experienţa avută.
Am hotărât care este cuvântul meu.
Attraversiamo.
Înseamnă traversare.
Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
www.subtitrari-noi.ro