Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
Stau neclintit.
Nu mă mişc.
Încet, înghit puţină zăpadă.
Ca să nu vadă când respir.
Nu mă grăbesc.
Îl las să vină aproape.
Am un singur glonţ.
Calm, ţintesc spre ochiul lui.
Apăs trăgaciul cu degetul.
Nu tremur.
Nu mi-e frică.
Sunt băiat mare acum.
Eşti gata, Vassili ?
Acum, Vassili. Foc !
Foc, Vassili !
INAMICUL E APROAPE
Toţi civilii să coboare !
La o parte, lăsaţi civilii să coboare.
Acesta e un convoi militar.
Nimeni nu rămâne în tren. Doar soldaţii noştri viteji.
Convoi spre Stalingrad.
Doar pentru soldaţii din Armata Roşie.
Toamna anului 1942.
Europa zace zdrobită sub ocupaţie nazistă.
Al Treilea Reich este la apogeul puterii sale.
Armatele lui Hitler avansează prin inima Uniunii Sovietice
spre câmpurile petroliere din Asia.
A rămas un singur obstacol.
Un oraş de pe Volga unde se hotărăşte soarta lumii: Stalingrad.
Armata şi toţi cetăţenii Uniunii Sovietice
trebuie să apere fiecare petec de pământ sovietic.
Să lupte până la ultima suflare.
20 septembrie, 1942.
Viteji tovarăşi, Stalin a ordonat să nu mai dăm niciun pas înapoi.
Doar aşa poporul nostru va fi liber.
Să mergem înainte, tovarăşi. Niciun pas înapoi.
Ascultaţi scrisorile mamelor către fiii lor de pe front.
Volodea, copilul nostru, ştiu că pentru patria noastră...
...pentru patria noastră tu îţi jertfeşti viaţa.
Noi, cei de-acasă, ştim că nu veţi da înapoi.
Suntem cu toţii mândri de voi.
Tatăl tău e mort. Fratele tău e mort. Răzbunaţi-ne.
Nu abandonaţi bacul !
Înapoi de la balustradă sau tragem !
Împuşcaţi dezertorii !
ORAŞUL STALINGRAD DEBARCADERUL
Brancardier, vino aici.
- Cine a primit puşcă, trage. - Unul din doi primiţi armă.
Cine nu are, merge în urma lui.
Când omul cu puşca e omorât,
cel din urma lui ridică puşca şi trage.
Cine a primit puşcă, trage.
Cine nu are, merge în urma lui.
Când omul cu puşcă e omorât,
cel din urma lui ridică puşca şi trage.
Oşteni ai Armatei Roşii,
din această clipă, veţi învinge sau veţi muri.
- Cine se retrage, va fi împuşcat. - Am nevoie de o puşcă.
Laşii şi trădătorii vor fi omorâţi fără milă.
În zadar, tovarăşi. Înapoi !
Înapoi !
În zadar. Înapoi !
În numele Uniunii Sovietice, niciun pas înapoi, altfel tragem.
- Nu faceţi niciun pas înapoi. - Tragem fără milă.
- Dezertorii vor fi împuşcaţi. - Foc !
Laşilor !
Nicio milă pentru laşi.
Soldaţi ruşi, predaţi-vă. O să vă revedeţi casele.
Acesta nu e războiul vostru.
Veniţi alături de tovarăşii germani.
Ei vă înţeleg suferinţa. Vă vor trata mai bine decât ofiţerii voştri,
care vă trimit la moarte sigură.
Al Treilea Reich nu e duşmanul vostru.
Duşmanul vostru e Stalin şi clica lui de bolşevici...
Foc !
"Inamicul nu va călca pe pământul din Stalingrad !"
Luaţi-i mantaua, tovarăşe comisar.
Cu permisiunea dvs, tovarăşe comisar.
- În cine să trag mai întâi ? - Aşteptaţi următoarea explozie.
- Ştii să tragi ? - Puţin.
Nu trage. Se uită înspre noi.
Mulţumesc, tovarăşe comisar.
Danilov. Ofiţer politic, clasa II, a 21-a Infanterie.
Vassili Zaitsev.
Astăzi, 20 septembrie 1942, un tânăr cioban din munţii Urali...
...a sosit în oraşul Stalingrad, pe malurile Volgăi.
Se numeşte Vassili Zaitsev.
Asemeni altor mii înaintea lui, a venit la apelul tovarăşului Stalin.
Înarmat doar cu o puşcă, l-a făcut pe invadatorul fascist
să înţeleagă că va plăti cu sânge fiecare pas făcut în patria noastră
şi că din această clipă nu are decât calea de întoarcere.
Ce părere ai ?
Sunteţi foarte generos, tovarăşe comisar.
22 septembrie, 1942.
Din ordinul tovarăşului Stalin, niciun civil nu părăseşte oraşul.
Înapoi !
Păstraţi distanţa, altfel deschidem focul.
Faceţi loc pentru convoiul tovarăşului Stalin.
Mi-am îndeplinit ordinele.
Am trimis toţi oamenii la atac.
Dar germanii ne-au copleşit.
Au artilerie, aviaţie, tancuri.
- Eu ce aveam ? - Datoria sacră de a rezista.
Trebuie să-i raportez şefului.
Probabil preferi să eviţi procedura oficială.
Mă numesc Nikita Sergeyevich Khrushchev.
Am venit aici să pun lucrurile la punct.
Acest oraş nu e Kursk.
Nu e nici Kiev, sau Minsk.
Acest oraş e Stalingrad.
Stalingrad !
Poartă numele şefului.
Nu e doar un oraş, e un simbol.
Dacă nemţii cuceresc oraşul,
toată ţara se prăbuşeşte.
Vreau ca moralul băieţilor noştri să fie ridicat.
Vreau să acţioneze cu vitejie !
Vreau să nu se mai cace pe ei de frică !
Vouă vă revine sarcina asta.
Sunteţi ofiţeri politici, deci mă bizui pe voi.
Tu. Ce propunere ai ?
Executăm generalii care s-au retras şi pe şefii lor de stat major.
Creăm nişte exemple. Deportăm familiile dezertorilor...
Să le dăm speranţă.
Soldaţii noştri au de ales între gloanţele noastre şi ale nemţilor.
Dar mai este o cale. Calea curajului.
Iubirea de patrie.
Trebuie să republicăm ziarul armatei. Să relatăm poveşti glorioase,
despre sacrificiu şi curaj.
Să-i facem încrezători în victorie.
Trebuie să le oferim speranţă, mândrie, dorinţa de a lupta.
Trebuie să oferim exemple, dar exemple de urmat.
Avem nevoie de eroi.
Cunoşti vreun erou pe aici ?
Da, tovarăşe. Cunosc unul.
Ăsta sunt eu. Vassili Zaitsev.
Nu visezi. E chiar numele tău.
Am ajuns pe prima pagină.
N-au schimbat niciun cuvânt.
Îţi dai seama ce înseamnă asta ?
Nu e ultima pagină, nici a doua. E prima pagină.
Articolul nostru va fi retipărit pretutindeni.
În Caucaz, Crimeea, chiar şi în munţii Urali.
Mâine dimineaţă, când Stalin va servi micul dejun,
va citi cuvintele mele şi va reţine numele tău.
Suntem celebri, Vassili. Lui Khrushchev i-a plăcut articolul.
M-a promovat în corpul generalilor.
Iar pe tine, în Divizia Lunetişti.
- Asta-i bine. - E foarte bine.
- E nemaipomenit ! - E grozav !
E grozav pentru amândoi fiindcă am reuşit împreună.
Deşi eu m-am zbătut cel mai mult.
- Ai noroc că nu pot riposta. - De ce ?
Khrushchev mi-a zis să am grijă să nu păţeşti nimic. Eşti prea important.
- Sunt prea valoros. - Atenţie la ochelari, sunt noi.
Scuzaţi-mă, dle.
- Sunt celebru ! - Eu sunt celebru !
Amândoi suntem celebri !
Vassili, un ciobănaş din munţii Urali a ucis azi al 12-lea ofiţer german...
Înainte vâna lupi, acum vânează fascişti.
Azi, Vassili Zaitsev a împuşcat al 23-lea ofiţer...
Încă un colonel împuşcat de...
E un exemplu pentru noi toţi.
Azi, Vassili Zaitsev. a împuşcat al 32-lea general.
...al 46-lea ofiţer german.
Câţi germani aţi ucis ? Azi, Vassili Zaitsev a ucis...
Iată şi dovezile. 11 plăcuţe recuperate de lunetistul Vassili Zaitsev.
...al 54-lea ofiţer german.
Tot mai mulţi bărbaţi şi femei din armată s-au înscris voluntari în Divizia Lunetişti
sperând să capete îndemânarea lui Vassili Zaitsev.
Stau neclintit.
Respir încet.
Ţintesc spre ochiul lui.
Aşadar, tu eşti.
Marele Vassili Zaitsev.
Mama mea face cei mai buni cartofi cu slănină din oraş.
Sună bine.
Când te va vedea, nu-şi va crede ochilor.
- Câţi ai împuşcat azi ? - Doar doi.
De ce nu l-ai împuşcat şi pe ultimul dintre ei ?
Era un simplu infanterist. Nu merita să-mi dezvălui poziţia.
Fii binecuvântat.
Vă suntem foarte îndatoraţi.
Ne rugăm pentru dvs. în fiecare zi.
În fiecare seară ascultăm despre dvs. la Radio Moscova.
Mersi.
V-aţi instalat bine în acest subsol.
Înainte de război, părinţii mei depozitau mobila aici.
Sacha, lasă arma jos imediat.
E încărcată.
- Pe aici, tovarăşe comisar. - Mulţumesc, tovarăşe.
Bună seara.
Tovarăşe Zaitsev.
Dumnezeule. De unde a sosit atâta corespondenţă ?
Din toată ţara, dnă Filipov. De pretutindeni.
Asta e de la muncitorii din Kuzbaz. Vor să boteze mina după Vassili.
Să începem cu minerii.
Hai să trecem la treabă.
Dragi camarazi din Kuzbaz,
vă mulţumesc pentru scrisoarea de omagiere...
- Omagiere ? - M-A-G-I-E-R-E.
Sper că voi fi la înălţimea aşteptărilor voastre.
E-P-T-Ă-R-I-L-O-R.
Aşteptărilor.
Vă pasionează literatura germană, dnă Filipov ?
E în regulă. E vecina noastră.
- Unde rămăsesem... - Tania, avem musafiri.
Vă recunosc.
E Vassili Zaitsev.
Am văzut fotografia dvs. în ziar. Vă mulţumesc pentru tot ce faceţi.
- Dânsul e prietenul său, comisar... - Danilov.
Tania este ca şi fiica mea.
Avea grijă de Sacha când lucram la fabrică.
L-a învăţat chiar şi germana. Aceste cărţi sunt ale ei.
- Sunt ale dvs. ? - A studiat germana la universitate.
- Ce universitate ? - Din Moscova.
Moscova.
- N-ar fi bine să... - Da, să continuăm.
Propunerea de a boteza mina după numele meu
e o mare onoare.
- O-N-O-A-R-E. - Da, ştiu. Onoare.
Foarte bine.
N-ar fi bine să menţionăm că nu doar eu lupt ?
E o idee excelentă. Putem s-o aprofundăm.
Lupta voastră pentru cărbune e la fel de preţioasă ca lupta mea.
Cărbune nu se scrie cu "K".
Cu un singur "L".
Spune-mi dacă dictez prea repede.
Nu dictezi prea repede. Mai sunt alte greşeli de corectat ?
Ce-ar fi să vă odihniţi ? Scrisorile pot aştepta până mâine.
Mai bine le scriem. Nu suntem obosiţi. Mulţumim, dnă Filipov.
Aceşti oameni s-au ostenit să ne scrie.
Mâine s-ar putea să nu mai fim în viaţă ca să le răspundem.
CARTIERUL GENERAL GERMAN 21 octombrie, 1942
Aşteptam... pe altcineva.
Cu siguranţă, nu pe cineva atât de prestigios.
Probabil aţi avut motive serioase să vă implicaţi în acest coşmar.
Armata mea nu e instruită pentru acest gen de luptă.
Ieri am fost nevoit să avansez 25 de sergenţi
pentru a înlocui ofiţerii doborâţi de lunetiştii lor.
Acei lunetişti îmi demoralizează oamenii.
Oraşul ăsta... nu e decât un morman de ruine.
Dar Führer-ul insistă.
A transformat războiul într-o răfuială personală cu Stalin.
Ar trebui să avem încredere în instinctul Führer-ului.
Întotdeauna ne-a condus spre victorie.
De Crăciun, vom fi din nou acasă.
Cum veţi proceda pentru a-l găsi pe tânărul rus ?
O să fac în aşa fel încât să mă găsească el pe mine.
- Vassili ! - Haide, timpul să te scoli.
E o problemă în sectorul de magazine. Au nevoie de noi.
Se ascunde în magazinul universal. Acolo.
În dimineaţa asta a doborât cinci ofiţeri şi doi mitraliori.
Priveşte ! La etajul al treilea.
A patra fereastră de la stânga.
A patra fereastră... de la stânga.
- Îl vezi ? - Da, îl văd.
- L-ai nimerit ! - Grozavă lovitură.
Haide să-i luăm plăcuţa.
La revedere, tovarăşe comisar.
Vă mulţumesc pentru ospitalitate, dnă Filipov.
Poţi împrumuta orice.
Nu ştiu ce va spune cartierul general
când o să apar cu cărţi scrise de Goethe şi Schiller.
Printre cărţi am şi Marx.
Eşti detaşată în sectorul 12 al apărării civile ?
Nu, sunt voluntară.
Ce coincidenţă că te-am întâlnit.
Tovarăşul Khrushchev îmi spunea ieri
că avem mare nevoie de operatori vorbitori de germană.
Nu pot. Miliţia din acest cartier duce lipsă de oameni.
Vor primi 12 soldaţi pentru fiecare vorbitor de germană.
Prefer să rămân aici să lupt.
Lupţi şi prin munca la cartierul general. Şi vei fi mai utilă acolo.
Stai aici şi acoperă-ne. Noi plecăm.
Ai grijă.
Ludmila, hai odată.
Verifică scările.
- E o capcană. - Ştiu.
Dă-te înapoi.
E încă aici.
- Vin direct spre noi ! - Ludmila, rămâi pe loc.
E undeva, pe acolo.
Trebuie să plecăm de aici !
- Trebuie să plecăm de aici ! - Rămâi pe loc !
- Ce ne facem ? - Ludmila, rămâi pe loc !
La dracu', eu am plecat.
Ludmila, nu !
Ce scrie aici ?
Un ciobănaş din munţii Urali primeşte o puşcă cu lunetă.
Mosin Nagant, calibrul 7.62, cu telescop.
Cea mai precisă armă sovietică.
- Am văzut puşca asta de aproape. - Serios ?
Am şi atins-o.
Îl cunosc bine pe Vassili Zaitsev.
CARTIERUL GENERAL SOVIETIC ZONA DE DEBARCARE
Ludmila şi Anton au fost omorâţi astăzi.
Din vina mea.
- Sunt sigur că nu e adevărat. - I-a împuşcat un lunetist neamţ.
I-am dus direct în capcana lui.
- Ce îmi mai poţi spune ? - Nu şi-a schimbat poziţia.
Un lunetist care nu-şi schimbă poziţia...
...nu e ceva normal.
E foarte bun.
Nu numai prin tirul său, dar şi prin instinct.
Tot timpul a fost cu un pas înaintea mea.
Fiindcă ştie totul despre tine.
Îl cheamă Konig. Maior Konig. L-au trimis aici să te...
Să te găsească.
Iniţial nu ştiam sigur dacă informaţia e precisă.
Se pare că a venit tocmai de la Berlin ca să te oprească.
Le-ai făcut multe nopţi albe şi au trimis cel mai bun lunetist.
- Noi ce ştim despre el ? - E maior în Wehrmacht.
E directorul şcolii de lunetişti din Zossen.
Koulikov a studiat la şcoala din Zossen înainte de război.
Cunoaşte toate trucurile lui. De acum încolo, te va însoţi peste tot.
Un nobil din Bavaria care vânează căprioare
împotriva ciobănaşului din munţii Urali care vânează ilegal lupi.
Nu e doar o confruntare între două ţări.
E esenţa luptei de clasă.
Mă bucur că eşti aşa de vesel.
Avem toate avantajele. Data viitoare o să i-o plăteşti.
Nimeni nu trage ca tine, Vassili.
A fost transferată.
Mă duc să văd dacă sunt pregătiţi să te primească.
Bună.
Eşti foarte elegant în noua ta uniformă.
Asigură-te că nu ţi-o vor cere înapoi la sfârşit.
Cred că o vor lua înapoi.
Am auzit zvonurile despre neamţ.
- Voiam să-ţi urez noroc. - Mulţumesc. Voi avea nevoie.
Am înţeles de la tovarăşul Danilov că tu vei învinge.
E timpul.
Vassili !
Vino să te îmbrăţişez.
Uite-te înspre mine, Vassili.
Pune-ţi boneta în cap ca să pari mai eroic.
- Pe aici, tovarăşe Zaitsev. - Îl iubesc pe acest flăcău.
E adevărat că te-ai înscris voluntar pentru front ?
Câţi ani ai, Vassili ?
Ştii ce înseamnă duelul tău pentru ţara noastră ?
- Ai împuşcat primul lup când aveai 5 ani ? - Câţi fascişti ai ucis azi ?
Eşti mândru să fii provocat de cel mai bun lunetist neamţ ?
E un semn că nemţii au început să se cace pe ei de frică.
Spune, băiete, cum ai de gând să-i vii de hac ?
Sau mai bine... spune-i şefului.
Îi plac poveştile vânătoreşti.
Priveşte-l cu mândrie, fiindcă şi el te priveşte.
Toată ţara te priveşte.
Iartă-mă, bunicule.
23 octombrie, 1942.
Nu lupul alege terenul de vânătoare...
ci vânătorul.
Sunt sigur că bunicul tău te-a învăţat asta.
Numai că, în situaţia actuală, eu sunt vânatul.
Însă azi vom învăţa să ademenim lupul în afara vizuinii sale
spre locul care ne convine nouă.
Viaţa ta e preţioasă, deci tu mergi primul.
Nu. Facem cu schimbul. Data viitoare tu vei merge primul.
Şi apoi tu, Volodya.
Nenorociţii dracu' !
Sunt pantaloni noi abia ieri scoşi de pe un căpitan de la 251.
16 luni am stat în Germania, la şcoala din Zossen.
Desigur, pe atunci eram prieteni cu nemţii.
Iar Joseph al nostru se plimba cot la cot cu Adolf al lor.
160 metri de aici până la cablu, corect ?
- 155 de metri. - Mă rog...
E treaba lor dacă trimit un depanator sau nu.
Să ne schimbăm poziţia.
După ce nemţii ne-au invadat, atmosfera s-a schimbat.
M-au azvârlit în puşcărie.
"De ce ai fost în Germania ?"
"Scuzaţi-mă", le-am zis, "tovarăşul Stalin m-a trimis".
"Nu-l amesteca pe bravul nostru conducător în mişelia ta."
"Mărturiseşte, spion nenorocit".
N-a lovit cu secera, ci cu ciocanul.
Şi m-a pocnit până mi-au sărit toţi dinţii.
Nu-ţi face iluzii, băiete.
Asta îţi oferă ţara socialismului şi a bunăstării pentru toţi.
A apărut depanatorul.
L-am văzut.
- E ora mesei, nu ? - Mă duc să iau mâncarea.
Mişcă-te mai repede, Volodya.
Şi ai grijă să n-o verşi la întoarcere, marxist nenorocit !
Iată activitatea lunetistului inamic în ultimele 24 de ore.
Două santinele împuşcate în sectorul gării.
Un observator de artilerie, în sectorul de nord.
Un locotenent din Divizia 24 Panzer în sectorul uzinei.
Trei depanatori de telefonie în sectorul cartierului muncitoresc.
Am fost de asemenea informat că a fost capturat un prizonier.
- Sper că mai poate vorbi. - N-am înţeles, dle.
Nimic. Mulţumesc.
Spune-ne, Volodya.
În ce clădire se află ?
N-am de unde să ştiu.
Se deplasează tot timpul. Sare de la una la alta.
- La ce etaj ? - Nu ştiu.
Mai vedem noi.
Dezbrăcaţi-l.
Îmbrăcaţi-l cu o uniformă germană.
Vezi ? Sunt încăpăţânaţi.
Asta e calitatea nemţilor.
Mai ales când le vine o idee.
Să vedem dacă a sosit clientul nostru.
Eşti pregătit ?
Iar acum, renumitul nostru ciobănaş din munţii Urali
pe care maiorul Konig îl crede idiot, se ridică să vadă dacă a lovit ţinta.
Maiorul Konig îl zăreşte...
...ocheşte spre casca lui,
trage, îşi trădează poziţia,
şi e împuşcat la rândul lui.
Însă maiorul Konig nu trage.
Fiindcă nu este acolo.
Koulikov.
N-ai observat ceva ciudat la ultimul depanator ?
L-au trimis ca să fie împuşcat la fel ca ceilalţi.
Nu e firesc.
N-au încercat să-l acopere cu foc de artilerie.
A fost greşeala mea.
Îi doare-n cur de nişte depanatori de telefonie.
La fel cum ne doare şi pe noi de ucrainieni.
Nu ar deranja un maior pentru câţiva soldaţi morţi.
Mâine... vom împuşca câţiva generali.
Cine urmează la rând ?
Cred că eu.
Eşti un trişor.
Nu-l poţi păcăli pe nenea Koulikov. E rândul meu să merg primul.
Şi e rândul tău să primeşti o gaură în pantaloni.
Pentru victorie.
Povestea cu lunetistul neamţ se lungeşte prea mult.
Ce are de gând flăcăul tău ?
Sondează, tovarăşe Khrushchev.
Caută slăbiciunile neamţului. Se pregăteşte minuţios.
Vodca e un lux al nostru.
Caviarul e un lux al nostru.
Dar timpul nu este.
Ştie asta. De altfel, ştim amândoi.
Vă asigur că va reuşi.
Bun... Se pare că destinele voastre sunt întreţesute.
Îţi omori timpul ?
Am luat asta de la bucătărie. A rămas de la recepţia de ieri.
M-am gândit că o să-i placă dnei Filipov.
O să fie încântată. E foarte drăguţ din partea ta.
- Mai e din belşug, dacă ţi-e foame. - Eşti evreu, nu ?
Religia noastră nu ne interzice să mâncăm nisetru.
Tatăl meu a presimţit că toate acestea se vor întâmpla.
Te referi la război ?
Ştia că ura faţă de evrei are rădăcini adânci.
Strângea bani să cumpere un pământ în Palestina.
Spunea că e singura ţară unde putem trăi.
Singura ţară pe care avem datoria s-o apărăm.
A insistat ca eu să învăţ să trag cu puşca.
Am învăţat.
Ştiu că în timp de război trebuie să lăsăm deoparte sentimentele
dar am nevoie de o favoare.
Desigur. Orice doreşti.
Vreau să fiu redetaşată.
Ce s-a întâmplat, Tania ?
L-a împuşcat.
L-a împuşcat, deşi el a sărit primul.
Era în plină alergare.
A fost o lovitură imposibilă. N-am mai văzut aşa ceva.
Ai promis oamenilor o victorie pe care nu o pot oferi.
N-am nicio şansă împotriva acestui om.
Nu trebuie să vorbeşti aşa, Vassili.
Dacă ţi-aş spune că am găsit un mod de a-i afla următoarea mişcare ?
Avem pe cineva, Vassili.
Cineva care îi este apropiat şi ne oferă informaţii.
Data viitoare tu vei fi cu un pas înaintea lui.
Îţi promit.
Am nevoie de o favoare.
Din partea mea ?
În legătură cu Tania.
Intră.
Nici nu ştie că existi, dar în acele clipe îi eşti mai aproape decât oricine.
Îi vezi chipul prin lunetă.
Dacă e bărbierit sau nu.
Dacă e însurat sau nu, văzând dacă poartă verighetă.
Nu e doar o împuşcătură spre o siluetă din depărtare.
Nu e doar o uniformă. E chipul unui om.
Aceste chipuri nu dispar.
Îţi revin în memorie şi sunt înlocuite de altele.
Danilov ţi-a cerut să-mi spui asta ?
Îi place de tine. Ar face orice ca să te convingă să te răzgândeşti.
Ţi-a spus de ce am cerut transferul ?
Nu.
Azi-dimineaţă a sosit o listă la cartierul general.
Pe ea erau trecuţi civilii care au fost adunaţi
şi trimişi în Germania într-un convoi care a plecat acum 3 săptămâni.
Părinţii mei erau printre ei.
După 30 de kilometri...
soldaţii germani au oprit trenul şi au silit oamenii să coboare.
La mijlocul unui pod i-au legat pe toţi,
doi câte doi.
Mame cu fiicele lor.
Soţi cu soţiile lor.
I-au înşirat lângă linia ferată.
Apoi au tras un foc în fiecare pereche
ca să nu irosească gloanţe.
Şi a funcţionat.
Trupurile celor morţi le-au tras pe celelalte sub apă.
Ştiu că au murit împreună.
Nu s-ar fi lăsat despărţiţi.
Asta e puşca lui Koulikov. E o puşcă bună.
Mulţumesc.
Ştiu cum iese din adăpost. Trece prin uzina de tractoare.
Uzina de tractoare e mare.
Ştiu traseul lui.
Trece printr-un canal colector şi iese într-o hală.
Apoi iese afară din hală.
Între canalul colector şi hală e un spaţiu deschis.
E sub o pasarelă de fier.
5 noiembrie, 1942.
Baftă, tovarăşe.
Ştiu exact unde mă aşteaptă.
Pe pasarela de deasupra canalului colector.
Îl vom lua prin surprindere din spate.
Prin aceste conducte ajungem în celălalt capăt al halei.
Urmează-mă.
Tu mergi pe acolo. Eu pe aici.
Bine.
Căcat !
- E în regulă. - Mai bine întoarce-te.
Nu. O să mă descurc.
Du-te !
Ţine picioarele strânse.
Haide !
Tovarăşul Stalin vă solicită un ultim efort.
Soarta patriei e în pericol.
E soarta celor pe care îi iubiţi. Pentru ei vom lupta astăzi.
Ascultă, Tania. Nemţii ne vor ataca cu toate forţele lor.
Cu noroc, 1 din 10 soldaţi se va întoarce viu.
Ai o educaţie superioară. Ştii limbi străine.
Un mesaj interceptat care e tradus de tine salvează sute de vieţi.
Un mesaj decodificat de tine ucide mii de inamici.
Ai datoria de a supravieţui.
Vassili s-a născut să tragă cu arma. La asta se pricepe.
Noi doi ne-am născut cu un alt scop.
Dacă Vassili ar fi aici, ţi-ar spune acelaşi lucru.
Unde e ? Unde e Vassili ?
Lasă capul jos.
- Spune-mi unde este. - Stai în interiorul conductei.
Stai înăuntru. Bagă-ţi capul înăuntru.
Ia-o uşor.
Nu trage.
E acolo.
Vezi stâlpul din faţa ta ?
Strecoară-te în spatele lui.
Du-te.
Tania, găseşte o bucată mare de sticlă.
O bucată de sticlă.
Vezi cuptorul din spatele meu ?
La stânga uzinei.
- Nu te aud ! - Da.
Vezi cele două aerisiri ?
Da.
O vezi pe cea cu zăbreaua ruptă ?
Da.
Uite ce vreau să faci.
- Eşti pregătită ? - Da.
Trei... doi... unu.
Bună, Sacha.
Era exact unde ai spus tu.
Aproximativ.
E foarte inteligent.
Povesteşte-mi despre el.
De ce bunicul l-a învăţat să tragă, şi nu tatăl lui ?
Tatăl lui e mort. La fel şi mama lui.
- Vorbeşte despre tatăl lui ? - Nu. Nu l-a cunoscut.
A fost la şcoală ?
Ştie să scrie. Răspunde la multe scrisori.
- Fetele îi trimit scrisori ? - Toată lumea îi trimite.
- Are vreo iubită în satul lui ? - Nu. Aici are o iubită.
Ea îl iubeşte ?
Da. Fiindcă e chipeş şi curajos.
E foarte frumoasă. O cunosc. E din cartierul meu.
A studiat la universitate. Sunt frumoşi împreună.
Se vor căsători mai târziu.
Cel puţin, aşa cred.
Dar tu, Sacha... de ce îi ajuţi pe nemţi ?
Fiindcă sunt mai puternici. Şi vor câştiga războiul.
Şi fiindcă îţi place ciocolata.
Toţi aceşti oameni sunt conştienţi că vor muri.
Iar fiecare noapte când se întorc, e ca un cadou.
Scuză-mă !
Fiecare ceaşcă de ceai, fiecare ţigară...
devine motiv de sărbătoare.
Fiindcă poate fi ultima noapte pentru mulţi dintre noi.
E un gând cu care trebuie să ne împăcăm.
Fiecăruia îi vine ceasul.
În pădure, lupul trăieşte 3 ani.
Măgarul trăieşte 9 ani.
Probabil e un proverb din munţii Urali.
N-are niciun sens.
Măgarul trăieşte mai mult fiindcă e mai util.
E foarte logic.
Măgarii nu trăiesc în pădure. Tu ai scornit asta.
Eu sunt un măgar.
Oamenii ca tine şi Danilov trebuie să supravieţuiască.
Oamenii care au citit cărţi şi au făcut studii...
Vom avea nevoie de voi la sfârşitul războiului.
Şi dacă supravieţuieşti şi tu ?
Ce va face netrebnicul Vassili Zaitsev după război ?
Vreau să lucrez într-o uzină.
Odată, bunicul m-a dus la o uzină.
Era un om acolo.
Sus, pe o pasarelă.
Nu era îmbrăcat în albastru, ca toţi ceilalţi.
Oamenii care coordonau nu prea înţelegeau ce fac.
Dar pentru el, era simplu. Era limpede.
M-am gândit că într-o zi...
aş putea fi omul acela.
E trist să ai un vis care nu se va împlini niciodată.
De ce nu s-ar împlini ?
Vei trăi mai mult ca noi toţi.
Vei fi cel mai bătrân măgar din pădure.
Un spaţiu de 150 de metri îi desparte pe nemţi de Volga.
Astăzi, ochii întregii lumi vor privi spre acest spaţiu.
El defineşte Stalingradul drept capitală...
...a războiului.
Prietena ta, Tania.
Ai văzut-o ?
Stă împreună cu lunetiştii acum.
Spune-i maiorului că trimitem toţi lunetiştii
drept sprijin pentru atacul asupra uzinei.
Şi spune-i că Vassili va fi printre ei.
- Vreau să stăm de vorbă. - Sigur.
Danilov !
Nu trebuie să mai scrii despre mine.
Nu voi putea să-l omor fiindcă nu sunt suficient de bun.
Până la urmă o să mă găsească şi o să mă ucidă.
Ţi-am mai spus să nu vorbeşti aşa.
Acum e altceva.
Treptat, ai construit din mine ceva ce nu pot să fiu.
Nu mai pot duce povara asta. Vreau să lupt.
Vreau să lupt ca oricare alt soldat.
Înţeleg.
Însă tu nu eşti un soldat oarecare, Vassili, ci un soldat extraordinar.
Sunt ceea ce ai făcut din mine.
Nimic mai mult.
De ce îmi spui asta acum ?
Ce s-a întâmplat ?
Ce s-a schimbat ?
I-ai spus Taniei ce te-am rugat ?
Da.
Şi ? Se va răzgândi ?
Nu ştiu.
Ar trebui s-o facă. Ar fi mult mai în siguranţă.
Aş putea s-o redetaşez mai uşor decât pe tine.
Nemţii pregătesc o nouă ofensivă în centrul oraşului.
Lupta propagandistică e crucială pentru moralul soldaţilor.
Avem nevoie de tine mai mult ca niciodată. Sacha !
- Spune-i ce ai aflat, Sacha. - Bună, Sacha.
Cizmele maiorului erau prăfuite.
Sacha l-a convins pe maior că este de partea nemţilor.
Nu mai e nevoie să-ţi spun de riscurile pe care şi le asumă.
Praful era gălbui. Într-un singur loc există acest praf.
În spatele uzinei chimice e un morman, de-a lungul şinelor.
Bravo !
Sacha.
Aşteaptă-mă afară.
Danilov.
Nu aveai niciun drept să te foloseşti de el.
Nu m-am folosit de el, Vassili, a făcut-o din propria iniţiativă.
Ştii de ce ? Deoarece crede în tine !
Mâine dimineaţă vom recuceri uzina chimică.
Sacha i-a spus maiorului că vei fi acolo.
Acum ştii unde trebuie să-l aştepţi.
- În mijlocul unui atac. - Eu doar execut ordinele.
Te sfătuiesc să faci la fel.
Sunt conştient de riscuri.
Te vei descurca...
...tovarăşe.
Nemţii sunt acolo, sus. Ieri erau ruşii. Mai avem puţin.
Sacha.
E foarte periculos ceea ce faci.
Vreau ca tu să învingi.
Priveşte acolo. Mergi de-a lungul râului.
Deocamdată nu e niciun pericol.
E mort.
Am găsit asta asupra cadavrului.
Motivul pentru care sunteţi aici s-a încheiat.
Fie-mi iertat, dle general.
Însă nu consider că...
Mâine seară un avion va decola spre Berlin. Veţi zbura cu el.
Până atunci, trebuie să îmi predaţi plăcuţele.
Gândiţi-vă ce ar însemna pentru propaganda rusă dacă aţi muri.
Dacă avionul se prăbuşeşte, veţi rămâne un anonim.
Aţi fost deja la un pas de moarte.
Vă rog luaţi şi această medalie pentru merite de război.
A fost acordată postum unui locotenent din Divizia 116 Infanterie
care a fost răpus aici în primele zile ale bătăliei.
Era fiul meu.
Dacă nemţii cuceresc debarcaderul, totul e pierdut.
Vino aici.
Ce ţi-am spus eu ? Ai suflat prea mult în trâmbiţă.
Dacă se confirmă moartea lui, suntem terminaţi.
- Mă rog, tu eşti. - Nu e adevărat.
Mesajul a fost interceptat de cartierul lor general.
Ce trebuiau să facă ? Să-i atârne cadavrul în faţa oamenilor noştri ?
Nemţii mint.
Sună bine.
Foarte bine.
Atunci publică asta: "Vassili Zaitsev nu e mort !"
"A mâncat... cutare lucru azi dimineaţă."
"Aici în fotografie citeşte ziarul de azi."
Tu eşti poetul.
Ce-ai spus ?! Nu cedezi malul râului !
Nu-mi pasă că ai pierdut jumătate din oameni.
Pierde şi cealaltă jumătate, altfel tu vei fi pierdut !
S-a întors ?
Se va întoarce în curând.
Atacul german a tăiat liniile, de aceea întârzie.
Putem merge afară ?
I-am scris mamei mele despre tine.
Mi-a spus că după ce se va termina războiul,
familia noastră va fi lângă tine dacă vei avea nevoie de ceva.
Ştii că sunt alături de tine.
Spun că Vassili e mort.
Vassili Zaitsev nu-i va mai vedea pe cei dragi.
Predaţi-vă. E singura voastră şansă.
Eşti necăjit ?
Pentru moartea lui Zaitsev ?
Nu trebuie să te ascunzi. Nu e nimic ruşinos în asta.
Eşti rus, ca şi el.
Nu asculta ce spun ei.
E doar propagandă. Nu a murit.
Ştii de ce ?
Fiindcă nu l-am ucis încă.
Am să-ţi spun un mic secret.
Doar ţie, fiindcă ştiu că pot avea încredere în tine.
Dar trebuie să juri că nu vei sufla o vorbă nimănui.
Juri ?
Am găsit un loc nemaipomenit.
E lângă ieşirea din gară.
Mă ascund în turnul pentru apă.
Mâine am să-l aştept acolo.
Va veni, ai să vezi.
Întotdeauna vine.
Vreau să-mi mai juri că nu vei mai pleca de acasă.
Juri ?
Bun.
Ştim că trăieşte şi nu va da greş fiindcă a devenit o parte din noi.
Vassili e nemuritor.
Unde ai fost ? Te-am căutat peste tot.
N-ai auzit ? Am fost mort.
Cel puţin, marele lunetist Zaitsev...
...Vassili a fost mort.
Cel adevărat.
Adică eu.
Am adormit. Şi am ratat marea şansă.
Apoi m-am ghemuit într-un ascunziş,
ferindu-mă de cel care vrea să mă ucidă.
Voi vorbi cu Khrushchev. Te va trimite la fosta divizie.
- Unde e Tania ? - La adăpost.
- De acolo vin. - I-am spus că n-ai murit.
Maiorul mi-a spus asta. A zis că ceilalţi germani mint.
Mi-a spus că îl aştepţi la gară.
Vassili.
Micuţul meu Sacha...
Ştiam eu.
- Vassili. - Tania.
Ştiam eu că n-ai murit.
- Cum aşa ? - Fiindcă abia ne-am cunoscut.
M-am rugat pentru prima dată de când eram o fetiţă.
Şi când am deschis ochii, Sacha abia aştepta să-mi dea vestea bună.
Cred că te iubeşte mai mult decât mine.
Către forul militar superior.
Aduc la cunoştinţa comandantului
recentele schimbări în atitudinea de luptă a soldatului Vassili Zaitsev.
A încercat de câteva ori să se sustragă de la sarcinile lui,
a exprimat îndoieli privind succesul nostru şi a făcut comentarii defetiste publice.
Prelungirea duelului său cu trăgătorul de elită nazist
se explică prin lipsa lui de credinţă în idealul comunist.
Bună dimineaţa, Sacha.
A ştiut din nou unde să mă găsească.
Nu ţi se pare ciudat ?
În afară de mine, doar tu ştiai.
Nu te condamn, Sacha.
Fapta ta a fost eroică.
Ţi-ai ales tabăra şi respect asta.
Dar nu e tabăra mea.
Amândoi suntem soldaţi.
Dar suntem şi inamici. Sunt sigur că înţelegi.
Sunt supărat pe tine fiindcă n-ai stat acasă, aşa cum ai jurat.
Sunt supărat pe tine fiindcă m-ai obligat să fac ceea ce voi face.
N-am mai văzut pe nimeni care să fie atât de încruntat în somn.
Cât timp m-ai privit ?
Toată noaptea.
Ai sforăit fericit ore în şir.
Ba nu sforăi. Chiar sforăi ?
Ca un purcel !
- Probabil m-ai auzit şi vorbind în somn. - Da.
Trebuie să-ţi spun ceva.
În trenul...
...cu care am venit aici...
...am fost amândoi în acelaşi vagon.
Te-am văzut.
Citeai ceva şi ai adormit.
N-am îndrăznit să te privesc. Erai atât de frumoasă !
Înfricoşător de frumoasă.
După aceea, n-am putut să-mi iau gândurile de la tine.
Mă făceau să zâmbesc.
Apoi m-am gândit la bărbaţii care te vor strânge în braţe,
care te vor face să râzi,
ce norocoşi vor fi.
Iar acum eu stau întins lângă tine.
- Sforăiam ? - Ca un purcel.
Dumnezeule !
Tania, opreşte-te.
Dă-mi drumul !
- Dă-mi drumul ! - Exact asta urmăreşte.
Asta urmăreşte.
Nu. O să te ucidă.
O să te ucidă pe tine şi apoi pe mine. Asta urmăreşte.
O să-l ucid. Îţi promit că o să-l ucid.
O să-ţi aduc puşca lui. Îţi promit, Tania.
Am nevoie de tine.
Trebuie să plecaţi acum, dnă Filipov. Stalingradul e în pericol de a fi cucerit.
Ultimele bărci pleacă acum. Nemţii vor fi aici în scurt timp.
V-a adus un permis. Veţi fi în siguranţă pe partea cealaltă.
Strângeţi-vă lucrurile. Vă conducem la debarcader.
Nu plec. Asta e casa mea.
E casa lui Sacha. Nu pot să plec.
Trebuie să vă spun ceva, dnă Filipov.
Ceva foarte greu de înţeles.
În legătură cu Sacha.
A trecut în tabăra nemţilor. Şi-a trădat ţara. Nu se mai întoarce.
Dumnezeule !
Dumnezeul meu !
A ajuns un trădător.
Bietul de el.
Ce a făcut ?
Şi va rămâne definitiv acolo ?
Da. Rămâne definitiv acolo.
N-ar trebui să spun aşa ceva, tovarăşe comisar,
dar poate e spre binele lui.
Dacă nemţii înving, el va fi în siguranţă.
Ştiu că nu e corect, dar poate a luat cea mai bună decizie.
Tania !
Am nevoie de un doctor. Un doctor !
Am permis. Trebuie s-o lăsaţi să treacă.
Vă rog.
- N-are rost. Nu va supravieţui. - Ba da. E fiica mea.
E fiica mea, vă implor.
În regulă. Duceţi-o în barcă.
"Sunt sănătoasă. M-au evacuat pe malul opus."
"Ai grijă de tine, Sacha."
Unde e maiorul ?
La câţiva centimetri de chipul tău.
Am fost un idiot, Vassili.
Omul va fi mereu la fel.
Nu îl poţi schimba niciodată.
Ne-am străduit să creăm o societate egală pentru toţi,
fără motive de a-ţi invidia vecinul.
Dar întotdeauna există motive de invidie.
Un zâmbet... o prietenie.
Ceva ce-ţi lipseşte şi vrei să fie al tău.
În această lume, chiar şi lumea sovietică,
vor exista mereu bogaţi şi săraci.
Bogaţi în calităţi.
Săraci în calităţi.
Bogaţi în dragoste.
Săraci în dragoste.
Tania nu se mai întoarce.
A murit, Vassili.
A fost lovită de un şrapnel.
S-a întâmplat repede. Nici măcar nu l-a văzut venind.
Voia să se întoarcă la tine,
după ce o conducea pe dna Filipov la bacuri.
Voia să se întoarcă la tine. Avea dreptate.
Eşti un om bun, Vassili.
Vreau să te ajut, Vassili.
Un ultim ajutor.
De data asta, un ajutor util.
- Vreau să-ţi arăt unde e maiorul. - Nu face asta !
Nu face asta !
DOUĂ LUNI MAI TÂRZIU 3 februarie, 1943.
Această zi, 3 februarie 1943, este de rău augur pentru Hitler
şi pentru cohortele nesfârşite de prizonieri germani.
E o zi de neuitat, o zi de speranţă pentru patrie,
pentru poporul Uniunii Sovietice.
După 180 de zile de lupte în oraşul martir, Stalingrad,
prin vitejia şi spiritul de sacrificiu al ostaşilor noştri,
comandantul glorioasei Armate Roşii
a primit capitularea necondiţionată a invaziei fasciste germane.
Îmi pare rău, tovarăşe. Nu găsesc acest nume în registru.
Aceasta e adresa spitalului, iar acesta e numele ei.
- E adresa noastră, dar ea nu e aici. - Nu mai este internată la noi.
E adresa acestui spital iar ea mi-a scris de aici.
Am verificat de 3 ori registrul.
Nu e nimeni cu numele Tania Chernova. Nu pot să vă ajut.
Decorat de mai multe ori cu Ordinul lui Lenin,
Vassili Zaitsev a fost ridicat la rangul de Erou al Uniunii Sovietice.
Puşca lui poate fi văzută şi azi la Muzeul de Istorie din Stalingrad,
la un loc cu marile simboluri ale victoriei asupra Germaniei naziste.
Best watched using Open Subtitles MKV Player