Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX ו-LEGENDARY PICTURES מציגות -‬
‫ממה להתחיל?‬
‫- אנגליה -‬
‫- אני בגיל אפס -‬
‫הדבר הראשון שעליכם לדעת‬ ‫הוא שאימא שלי קראה לי אנולה.‬
‫התעקשה על השם, למעשה.‬
‫אנולה...‬
‫אנולה.‬
‫זה אכן שם יוצא דופן,‬
‫אבל אימא שלי אוהבת משחקי מילים.‬
‫למקומות.‬ ‫-היכון.‬
‫צא!‬
‫ואנולה מהסוף להתחלה זה...‬
‫"לבד" באנגלית.‬
‫- לבד -‬
‫כן!‬
‫היא אמרה לי שוב ושוב...‬
‫את תסתדרי היטב לבדך, אנולה.‬
‫ואף על פי כן, תמיד היינו יחד.‬
‫לא.‬ ‫-כן!‬
‫אבי מת כשהייתי צעירה.‬
‫אני לא ממש זוכרת אותו.‬
‫ושני אחיי עזבו את הבית זמן קצר לאחר מכן.‬
‫גם אותם אני בקושי זוכרת.‬
‫וכך נשארנו רק שתינו,‬
‫וזה היה נפלא.‬
‫היא לא הייתה אימא רגילה.‬
‫היא לא לימדה אותי‬ ‫להכין שרשרות מצדפים או לרקום.‬
‫עשינו דברים אחרים.‬
‫קריאה.‬
‫מדע.‬
‫ספורט.‬
‫אימונים מסוגים שונים,‬
‫גם גופניים...‬
‫וגם מנטליים.‬
‫אימא אמרה‬ ‫שאנחנו חופשיות לעשות הכול בפרנדל...‬
‫סליחה, סבא.‬
‫...ולהיות כל מי שנרצה.‬
‫היא הייתה כל עולמי.‬
‫אבל היא לא חלקה איתי הכול.‬
‫לסיכום, גבירותיי, אלה האפשרויות:‬
‫המאמן בטנק,‬
‫גרב לתנין,‬
‫נילי האוסמייל.‬ ‫-אוי, זה נהדר.‬
‫כולנו מסכימות?‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫נילי האוסמייל.‬
‫כמובן.‬
‫אימא האמינה שפרטיות היא ערך ראשון במעלה,‬
‫אך גם הערך המופר לעיתים קרובות ביותר.‬
‫וזה מוביל לדבר השני שעליכם לדעת.‬
‫לפני שבוע, בבוקר יולי של יום הולדתי ה-16,‬
‫התעוררתי...‬
‫אימא?‬
‫...וגיליתי שאימא שלי נעדרת.‬
‫היא עזבה את פרנדל הול, ביתנו,‬
‫בשלב כלשהו במהלך הלילה.‬
‫אימא?‬
‫והיא לא חזרה.‬
‫כל שהשאירה לי היו כמה מתנות,‬ ‫שאותן הורתה לגברת ליין לתת לי בשעת התה.‬
‫- שפת הפרחים -‬
‫אילו מתנות יפות!‬
‫תראי, היא הכינה את זה בעצמה.‬
‫- השתמשי במתנות אלה בתבונה -‬
‫היינו מאושרות.‬
‫לא כן, גברת ליין?‬
‫היה עליה לתת לי את המתנות האלה בעצמה.‬
‫והדבר השלישי שעליכם לדעת,‬
‫וייתכן שכמה מכם כבר ניחשו זאת,‬
‫הוא שאני לא מצטיינת ברכיבה על אופניים,‬
‫אבל הצורך במהירות גובר על הכול.‬
‫הדבר הרביעי שעליכם לדעת‬
‫הוא שאני בדרך לאסוף את אחיי,‬
‫מייקרופט ושרלוק,‬
‫ומהסוף להתחלה, בהתאמה,‬
‫טפורקיים וקולרש.‬
‫ייתכן שאין לייחס חשיבות יתרה‬ ‫לשמי ההפוך "לבד".‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫שרלוק הולמס.‬
‫- בלש צעיר מפצח תעלומה -‬
‫בלש מפורסם, מלומד, כימאי,‬
‫כנר מחונן,‬
‫מומחה בשימוש באקדח,‬
‫בחרב ובמוט עץ,‬
‫מתאגרף‬
‫ואשף דדוקציה מבריק.‬
‫אחי הגאון.‬
‫יהיו לו כל התשובות.‬
‫מר הולמס?‬
‫ו...‬
‫מר הולמס?‬ ‫-כן.‬
‫ביקשתם שאבוא?‬
‫שלחתם מברק.‬
‫ביקשתם שאפגוש אתכם כאן.‬
‫והדבר החמישי שעליכם לדעת‬
‫הוא שהם לא ראו אותי מזה זמן רב.‬
‫אנולה.‬
‫אלוהים.‬
‫תראו אותך.‬
‫את מוזנחת לגמרי.‬
‫איפה הכובע והכפפות שלך?‬
‫היה לי כובע, אבל הוא גירד לי בראש.‬
‫ואין לי כפפות.‬
‫אין לה כפפות?‬
‫מובן שלא, מייקרופט.‬
‫לא ביקשנו שתבואי, ילדה טיפשה.‬ ‫ביקשנו כרכרה.‬
‫לפחות הבאת אותה?‬ ‫-את הכרכרה?‬
‫כן.‬
‫איזו כרכרה תרצו? כי יש לי כמה אפשרויות...‬
‫הכרכרה שאני משלם עליה.‬
‫נכון.‬
‫אני חושבת‬ ‫שאולי התבלבלת בינינו לבין בית אחר.‬
‫ילד, הבא לנו כרכרה.‬
‫מהר!‬
‫מה לכל...‬
‫אלוהים ישמור. תראה את הבית.‬
‫נכון שזה נפלא?‬
‫מה לכל הרוחות היא חושבת לעצמה?‬
‫רבותיי, ברוך שובכם הביתה.‬
‫עבר זמן רב.‬
‫מה זה?‬
‫טניס?‬
‫אימא אומרת שנעשיתי די מיומנת בזה.‬
‫אני מניחה שזה סוף המשחק.‬
‫איפה היא, לעזאזל?‬
‫נראה לי שזה הולך די טוב, לא?‬
‫המיטה שלה לא הוצעה.‬
‫חרציות.‬ ‫-הבגדים לא הוחזרו למקום.‬
‫מורן החורש ופרחי גזר הגינה.‬ ‫-חדל לקשקש על פרחים, שרלוק!‬
‫אבל היא עזבה מרצונה.‬
‫מניין לך? אתה בטוח?‬ ‫-מלאי עפרונות הציור שלה הצטמק כמעט לאפס.‬
‫ברור שהיא החליטה לא לחדש את המלאי,‬
‫וקורבנות חטיפה מתכוננים להיעלמותם‬ ‫רק לעיתים נדירות.‬
‫היא לא התכוונה לחזור,‬
‫אך היא הסוותה את כוונותיה באופן מושלם.‬
‫אלה חדשות טובות, לא כן?‬
‫תלוי אם אתה מקווה שהיא תחזור או לא.‬
‫- שעבוד האישה -‬
‫אוי, אלוהים. פמיניזם.‬
‫אולי היא מטורפת. או סנילית.‬
‫אבל טירוף במשפחה שלנו? קשה לי להאמין.‬
‫מאופן היעלמותה‬ ‫ומהעובדה שלא הותירה עקבות ברורים,‬
‫אפשר להניח שמוחה עדיין צלול.‬
‫ומשוגעת לא הייתה מסוגלת לשלוח לי‬ ‫חשבונות מפורטים במשך עשר שנים.‬
‫חשבונות ברורים ומסודרים להפליא‬
‫על חדר אמבטיה...‬
‫שאינו קיים.‬ ‫-...ושירותים...‬
‫כנ"ל.‬ ‫-...והמשכורות ההולכות וגדלות‬
‫של המשרת, המנקות, עובדות המטבח,‬ ‫הגננים, הגננים הזוטרים...‬
‫הבנתם את הרעיון.‬
‫...ולאנולה, מורה למוזיקה,‬
‫מדריך ריקודים, אומנת.‬
‫אנולה, לפחות הייתה לך אומנת?‬
‫היא לא תרצה שתהיו כאן.‬
‫זה החלל הפרטי שלה.‬
‫אמרי לי, היא לפחות וידאה שתקבלי השכלה?‬
‫היא העריכה השכלה.‬
‫היא חינכה אותי בעצמה.‬
‫היא הכריחה אותי לקרוא‬ ‫כל ספר וספר בספרייה שלנו.‬
‫שייקספיר, לוק,‬
‫האנציקלופדיה,‬
‫תאקרי והמסות של מרי וולסטונקראפט.‬
‫ועשיתי את זה למען עצמי.‬
‫כדי להשכיל.‬
‫אימא אמרה שזו הדרך הטובה ביותר להפוך ל...‬
‫אישה צעירה.‬
‫זה מה שהיא רצתה שתהיי?‬
‫מייקרופט.‬ ‫-מה?‬
‫איני יודעת מה היא רצתה שאהיה.‬
‫היא עזבה גם אותי.‬
‫היא תחזור, נכון, שרלוק?‬
‫לא?‬
‫מה היא זוממת, שרלוק?‬ ‫היא מבוגרת מכדי להינשא מחדש,‬
‫אין לה תשוקות או שאיפות, למיטב ידיעתי.‬
‫כל תפקידה‬ ‫היה לוודא שלאנולה יהיו חיים סבירים‬
‫ולחיות בכבוד במעט השנים שנותרו לה.‬
‫זה הבית שלי, לא שלה. ירשתי אותו כשאבא מת.‬
‫היא ביקשה 16 שנים כדי לגדל כאן את אנולה.‬
‫נעתרתי לבקשתה. האם זו סיבה לשדוד אותי?‬
‫אני לא הנבל כאן.‬
‫אולי היא הייתה זקוקה לכסף.‬
‫אתה לא זקוק לו,‬ ‫או שמא הממשלה קיצצה את משכורתך?‬
‫זה תמיד אותו דבר, נכון? תמיד אותו דבר.‬
‫אנחנו לא מתראים במשך חודשים,‬ ‫ואז אתה צץ לך, נטול דאגות,‬
‫ומגנה אותי במילים יפות.‬
‫אני רק שואל.‬ ‫-אתה שופט אותי.‬
‫אתה שופט אותי‬ ‫על משהו שלא לקחת עליו אחריות.‬
‫מעולם לא גילית עניין במשפחה הזאת.‬
‫אני לא מתכוון לשפוט.‬
‫להבנתי, יש לנו שתי בעיות.‬
‫אחת:‬
‫למצוא פנימייה‬
‫שתסכים לקבל את אנולה,‬
‫כדי שהיא לא תהיה כישלון מוחלט בעולם הזה.‬
‫את הבעיה הזאת אני עומד לפתור...‬
‫- הפנימייה של מיס הריסון‬ ‫לגברות צעירות -‬
‫בעזרת ידידה ותיקה.‬
‫ושתיים: למצוא את אימא.‬
‫הראשונה היא הבעיה שלי,‬ ‫את השנייה אני מעביר לטיפולך.‬
‫יקירתי!‬
‫הרשי לי.‬
‫מכונית.‬
‫כמה מקסים, מיס הריסון.‬
‫טוב, אני אשת חינוך, מר הולמס.‬
‫אני אוהבת להתעדכן בחידושים.‬
‫אולי אנולה תעדיף להישאר כאן.‬
‫אתה יכול לשכור אומנת.‬
‫היא צריכה יד חזקה, שרלוק.‬
‫איפה היא?‬
‫היא בפנים.‬ ‫אבל עליי להזהיר אותך מראש, היא לא מאולפת.‬
‫נטפל בזה עד מהרה.‬
‫עלינו לשבור אותה ולבנות אותה מחדש.‬
‫הזדקפי, ילדה.‬
‫כך טוב יותר.‬
‫בהיעדרה של אימא,‬
‫היא בת החסות שלי, לא שלך.‬
‫מותניים: 61 ס"מ.‬
‫חזה: 84 ס"מ.‬ ‫-זה קטן מדי.‬
‫החזה שלי בסדר גמור.‬
‫ירכיים: 89 ס"מ.‬
‫כמה מאכזב.‬
‫נצטרך להשתמש במגבר.‬
‫אישה פרועה ומסוכנת גידלה ילדה פרועה.‬
‫היא נראית נבונה.‬
‫הירכיים הן רק שלוחה של הרגליים, לא?‬
‫איזה צורך יש להן בהגברה?‬
‫את חדת-לשון, לא כן? אני איהנה מזה.‬
‫אני לא איהנה אם תכלאי אותי‬ ‫בבגדים המגוחכים האלה.‬
‫הבגדים האלה לא יכלאו.‬
‫הם ישחררו.‬
‫הם יאפשרו לך להשתלב בחברה,‬ ‫ליהנות מתענוגותיה הרבים,‬
‫לצוד את עין הזולת, למשוך.‬
‫בעזרת מיס הריסון‬ ‫נהפוך אותה למקובלת בעיני החברה.‬
‫אבא ודאי מתהפך בקברו.‬
‫בפנימייה שלי‬
‫תלמדי להיות גברת צעירה‬
‫ותכירי הרבה חברות חדשות.‬
‫אני לא צריכה חברות. נוח לי בחברת עצמי.‬
‫היא בורה, לבושה ברישול,‬
‫פרועה וחסרת נימוסים.‬
‫ואני לא צריכה ללמוד בבית הספר המגוחך שלך.‬
‫לא! בבקשה, אל תעשה לי את זה.‬
‫תן לי להישאר מאושרת. אני מאושרת כאן.‬ ‫-את אישה צעירה עכשיו, אנולה.‬
‫את צריכה השכלה.‬
‫תבחן אותי על כל מה שלדעתך עליי לדעת‬ ‫כדי להתאים לעולם הזה.‬
‫אילו היא חינכה אותך כהלכה,‬ ‫לא היית עומדת מולי בתחתונים.‬
‫אין לך שום סיכוי למצוא בעל במצבך הנוכחי.‬
‫אני לא רוצה בעל!‬
‫וזה עוד רעיון שהשכלה נאותה תוציא מראשך.‬
‫שרלוק.‬
‫אל תיתן לו לעשות לי את זה.‬ ‫-את בת החסות שלו.‬
‫הפוך אותי לבת חסותך.‬
‫הדרך אותי. למד אותי.‬
‫בעיניו אני מטרד. בעיניך...‬ ‫-אנולה.‬
‫צר לי.‬
‫זה לא בשליטתי.‬
‫כפי שהאכזריות שלו כלפי אימא‬ ‫לא הייתה בשליטתך?‬
‫היא לא מסוכנת.‬
‫היא מדהימה, וכך תמיד הייתה.‬
‫ואם עדיין אינכם מבינים זאת,‬ ‫שניכם צריכים להתבייש!‬
‫מדהימה עד כדי כך שהשאירה אותך לטיפולי.‬
‫ובכן...‬
‫ניהלנו שיחה חביבה מאוד, לא כן?‬
‫אני בטוחה שנהיה חברות טובות.‬
‫מיס הריסון, אני אסיר תודה על אדיבותך.‬
‫מר הולמס,‬
‫לכבוד הוא לי.‬
‫אביא אותה מחר,‬
‫באופן אישי.‬
‫באופן אישי?‬
‫יופי.‬
‫גם אני אוהב לצייר.‬
‫זה עוזר לי לחשוב, לעבד את המחשבות שלי.‬
‫כמוני כמוך.‬
‫קריקטורה.‬
‫מוטב שמייקרופט לא יראה אותה.‬
‫את מתכוונת להישאר שם?‬ ‫-קיוויתי לקצת פרטיות.‬
‫בפעם האחרונה שפגשתי אותך,‬ ‫היית ילדה קטנה וביישנית.‬
‫היה לך אצטרובל עטוף בצמר.‬
‫גררת אותו איתך לכל מקום,‬
‫קראת לו דאש.‬
‫מישהו אמר לך שלמלכה ויקטוריה‬ ‫היה קבליר קינג צ'ארלס ספנייל בשם דאש,‬
‫והחלטת שגם לך יהיה אחד כזה. ‬
‫ומעולם לא הסכמת ללבוש מכנסיים.‬
‫הישבן שלך תמיד היה חשוף.‬
‫אני חושב שאלה כל הזיכרונות שלי.‬
‫תודה.‬
‫עכשיו שכח את כולם, בבקשה.‬
‫אצטרובל בשם דאש?‬
‫זה נשמע מגוחך.‬
‫אבא נהג לרדוף אחרייך בצעקות,‬
‫"תוציאי את הכלב הארור הזה מהבית שלי!"‬
‫למה מעולם לא ביקרת?‬
‫אני אדם עסוק.‬
‫למה מעולם לא כתבת לי?‬
‫רצית מכתבים ממני?‬
‫שמרתי כל כתבה שמצאתי‬ ‫על כל אחת מן החקירות שלך.‬
‫זה מחמיא.‬
‫ובכל זאת, רק היעלמותה של אימנו‬ ‫החזירה אותך הביתה.‬
‫היא עזבה מרצונה.‬
‫היא לא תחזור.‬
‫לא.‬
‫אבל האמת היא שלאימא תמיד יש סיבה לכל דבר.‬
‫דרך פעולה משלה.‬
‫ומפיצוחן של תעלומות כאלה‬ ‫תמיד שואבים את הסיפוק הגדול ביותר.‬
‫אני לא רוצה תעלומה, שרלוק.‬
‫אני רוצה שאימא תחזור‬ ‫ושהחיים שלי יחזרו לקדמותם.‬
‫את נסערת.‬
‫זה מובן,‬
‫אבל מיותר.‬
‫חפשי את הקיים בפועל,‬
‫לא את מה שאת רוצה למצוא.‬
‫את תגלי את האמת בקרוב.‬
‫"דרך פעולה משלה"...‬
‫תראי, היא הכינה את זה בעצמה.‬
‫"לבד."‬
‫זה השם שלי.‬
‫ר', ח'...‬
‫י'...‬
‫צ'.‬
‫נסי מהסוף להתחלה.‬
‫סבלנות.‬
‫"בחרציות…‬
‫הסתכלי שלי...‬
‫אנולה."‬
‫- אנולה, הסתכלי בחרציות שלי -‬
‫אני שומעת אותך, אימא.‬
‫חרציות...‬
‫"הענקת חרציות מעידה על קשר משפחתי,‬
‫ובמשתמע מכך, על חיבה."‬
‫"החרציות שלי."‬
‫לא החרציות שהיא קנתה.‬
‫החרציות שהיא ציירה.‬
‫- אנולה -‬
‫כסף.‬
‫היא ודאי השאירה גם הודעה.‬
‫"עתידנו תלוי בנו."‬
‫איזה עתיד?‬
‫שתי דרכים פתוחות בפנייך, אנולה.‬
‫הדרך שלך...‬
‫או הדרך שאחרים בוחרים עבורך.‬
‫"עתידנו תלוי בנו."‬
‫- ש' הולמס -‬
‫אימא הצליחה להיעלם מפרנדל,‬
‫וכעת גם אני איעלם,‬
‫בבגדים ששרלוק עצמו לבש בילדותו.‬
‫זו הסחת דעת הכרחית.‬
‫חבל, דווקא התחלתי להשתפר בזה.‬
‫השלב הראשון בתוכנית הושלם.‬
‫אני באה למצוא אותך, אימא.‬
‫המשחק מתחיל.‬
‫- למצוא את אימא -‬
‫- שלב ראשון -‬
‫- שלב שני -‬
‫לא יכולתי ללכת לתחנה המקומית, מן הסתם,‬ ‫אז בחרתי בקו אחר לגמרי.‬
‫אחיי ירדפו אחריי, ואין לדעת היכן הם יחפשו.‬
‫אין לו זכר בשום מקום, אדוני.‬
‫אני רוצה לדעת בוודאות שבני...‬ ‫-הוא לא ברכבת הזאת.‬
‫מובן שהוא ברכבת! לא חיפשתם כמו שצריך.‬
‫אדוני,‬ ‫השוטרים שלי ערכו חיפוש מדוקדק ברכבת.‬
‫יקירי, אולי מוטב ש...‬ ‫-שקט, אימא.‬
‫נהג הכרכרה הוריד אותו כאן הבוקר.‬ ‫הוא מוכרח להיות כאן.‬
‫כלל לא בטוח שהילד המתוק אכן ברכבת.‬
‫אני מתנצלת על הטרחה שגרמנו.‬
‫הרכבת חייבת לצאת.‬
‫אנחנו מאחרים מאוד.‬
‫אתה לא מבין. זה הבן שלי.‬ ‫-הרכבת יוצאת עכשיו.‬
‫מישהו מטעמנו חייב לעלות על הרכבת!‬
‫כולם לעלות!‬ ‫-אני מתעקשת!‬
‫אנולה! הגיע הזמן ללכת!‬
‫אנולה, הכרכרה מחכה.‬
‫אנולה?‬
‫שרלוק!‬
‫שלום.‬
‫בבקשה, צא מהקרון הזה.‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫אני מסתתר.‬
‫זה לא היה קל. שיחדתי סבל‬ ‫כדי שיבריח אותי לרכבת בתיק.‬
‫מבצע נועז מאוד.‬
‫צא מהקרון ברגע זה.‬
‫אתה...‬
‫ג'נטלמן מוזר למראה.‬
‫ואתה נראה נורמלי?‬
‫את כלל לא בן!‬
‫אולי אני בן.‬
‫מי את?‬ ‫-מה אתה?‬
‫אני הוויקונט טיוקסברי,‬
‫מרקיז בזילוות'ר.‬
‫אתה טמבל.‬
‫לידיעתך, זה עתה השלמתי‬ ‫מבצע הימלטות נועז...‬
‫לא נמלטת. גבר במגבעת חומה‬
‫מחפש אותך ברכבת ברגע זה, וכשימצא אותך,‬
‫הוא יחשוב שעזרתי לך להסתתר,‬ ‫ואהיה בסכנה בשל כך.‬
‫לפיכך, אני מבקשת שתצא מהקרון הזה.‬
‫את מזכירה לי את הדוד שלי.‬ ‫חמקתי ממנו בתחנה.‬
‫מובן שהוא ברכבת. לא חיפשתם כמו שצריך.‬
‫גם הוא שתלטן.‬
‫עזבתי את כולם: אימא שלי, סבתא שלי.‬
‫אבל אני בסדר. אני חופשי.‬
‫יופי.‬
‫אז צא מהקרון.‬
‫גבר במגבעת חומה?‬
‫יהיה בסדר.‬
‫- כעבור 37 שניות -‬
‫הוא בא!‬ ‫-כמובן.‬
‫הוא מחפש בכל הקרונות.‬ ‫-נפלא.‬
‫את חייבת לעזור לי.‬
‫הוא לא ראה אותי.‬ ‫-מובן שראה אותך. ובזאת אנו נפרדים,‬
‫הווויקונט טיוקסברי, מרקיז בזילוות'ר.‬
‫את באמת מזכירה לי את הדוד שלי.‬ ‫לשניכם יש את אותו המבט.‬
‫הנה אתה, אדוני.‬
‫ציירי את הציור שלך, אנולה.‬
‫אל תניחי לאנשים אחרים להסיט אותך ממסלולך.‬
‫בייחוד גברים!‬
‫הצילו!‬
‫שמישהו יעזור לי!‬
‫מי זה? הוא ניסה להרוג אותי!‬ ‫אני לא מוכן למות ברכבת.‬
‫אני לא מוכנה למות כלל,‬ ‫וחיי לא היו בסכנה עד שנפגשנו.‬
‫לאן אנו הולכים?‬ ‫-אני לא יודעת. תן לי לחשוב.‬
‫אני מתנצל.‬
‫זה באמת הפתרון הכי טוב?‬ ‫-יש לך פתרון טוב יותר?‬
‫אתה סומך עליי?‬
‫לא!‬
‫אם נתזמן את זה כהלכה, נוכל לחמוק ממנו.‬
‫מה נתזמן כהלכה?‬
‫תקשיב, טיוקסברי, יש לך שתי אפשרויות.‬
‫ואיזו מהן לא מסתיימת במותי?‬
‫האפשרות הזאת!‬
‫אתה עושה הרבה רעש, לא כן?‬
‫מתברר שלהיזרק מרכבת‬
‫זו חוויה כואבת יותר משאת חושבת.‬
‫ואיבדתי כפתור.‬
‫עכשיו איבדנו את שתיהן.‬
‫אני מניח שלשוטרים אין מושג‬ ‫לאן היא הלכה, גברת ליין?‬
‫לא. מצאו רק את האופניים שלה.‬ ‫-שהושארו שם כדי להטעות אותנו.‬
‫זה לא כיף כמו שנדמה לך, אדון שרלוק.‬
‫היא חריפה כמוך.‬
‫היא מערימה עליי בקלות, כפי שאתה עשית פעם,‬
‫אבל...‬
‫כן?‬ ‫-היא לא יודעת דבר על העולם.‬
‫עליי להודות שאני חוששת לה מאוד.‬
‫מייקרופט ימצא אותה.‬
‫מייקרופט לא בורך בכישרון כמוך.‬
‫כמוה.‬
‫זה עורר בו מרירות רבה‬
‫ותרם תרומה לא מבוטלת לתסבוכת הזאת.‬
‫אנולה מיוחדת.‬
‫יש לה לב טוב כל כך.‬
‫היא אפילו השאירה לי כסף על השידה.‬
‫כסף?‬
‫כבר נטשת אותה פעם אחת, אדוני.‬
‫אני מבקשת שלא תנטוש אותה שוב.‬
‫אתה יודע שהרסת לחלוטין‬ ‫את השלב השלישי בתוכנית שלי?‬
‫איזה שלב?‬
‫מי את, לכל הרוחות?‬
‫נמלטנו יחד מציפורני המוות.‬ ‫מגיע לי לדעת מה שמך.‬
‫אנולה הולמס.‬
‫הולמס. כמו שרלוק?‬
‫וירדתי למחתרת,‬ ‫אז תשכח ששיתפתי אותך במידע הזה.‬
‫ירדת למחתרת כדי לעזור לו?‬ ‫-כדי להימלט ממנו.‬
‫לכן את לבושה בבגדי נער...‬ ‫-לכן אסור לך לומר שום מילה.‬
‫נו?‬
‫מה?‬
‫תודה?‬
‫אתה אמור לומר תודה.‬
‫על מה?‬
‫מוטב שנלך לישון בקרוב.‬
‫מוטב שנאכל בקרוב.‬
‫אין לנו אוכל.‬
‫מובן שיש לנו.‬
‫ארקטיום לפה.‬ ‫את מכירה אותה בשם "לפה גדולה".‬
‫טעימה מאוד.‬
‫ויש כאן גם... טריפוליום.‬
‫תלתן.‬
‫והאם אלה...‬
‫כן, ידעתי!‬
‫פטריות!‬
‫אגריקוס לאניפס.‬
‫פטריית הנסיכה.‬
‫טעימה מאוד.‬
‫אם תצליחי להדליק אש, אכין לנו סעודה.‬
‫בסדר.‬
‫אני לא אידיוט גמור, את יודעת.‬
‫חשבתי לעצמי.‬
‫אתה צריך להסוות את עצמך קצת.‬
‫מה דעתך על השיער שלך?‬ ‫-מעולם לא אהבתי אותו.‬
‫תקצצי אותו בסכין.‬
‫כמובן.‬
‫מי לימד אותך להשחיז ככה?‬
‫אימא שלי.‬
‫אימא שלך שונה מאוד משלי.‬
‫מי לימד אותך על פרחים ועשבי תיבול?‬ ‫-אבא שלי.‬
‫מעולם לא הכרתי את אבי.‬
‫גם אבא שלי מת.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-אני מצטער.‬
‫למה ברחת? כלומר, מהבית.‬
‫לא רציתי ללכת‬ ‫לפנימייה של מיס הריסון לגברות צעירות.‬
‫למה אתה ברחת?‬
‫ובכן...‬
‫ענף של עץ נשבר מעליי‬ ‫בזמן שליקטתי פטריות בר.‬
‫הוא כמעט מחץ אותי, אבל התגלגלתי הצידה‬ ‫ברגע האחרון, ואז הבנתי ש...‬
‫מה?‬
‫את תצחקי עליי.‬ ‫-לא.‬
‫כל חיי חלפו לנגד עיניי.‬
‫עמדתי להצטרף לבית הלורדים.‬
‫היו לי רעיונות‬ ‫לגבי הדרכים שבהן נוכל לקדם את האחוזה.‬
‫אבל המשפחה שלי רצתה שאתגייס לצבא‬ ‫ואשרת במדינה זרה, כמו הדוד שלי.‬
‫והבנתי שאני פוחד,‬
‫פוחד שאשנא כל שנייה של שארית חיי.‬
‫למה שאצחק על זה?‬
‫אני לא נשמע פתטי?‬ ‫-לא.‬
‫למה רצו לשלוח אותך לפנימייה?‬
‫בבוקר נצטרך להזדרז.‬
‫האיש במגבעת ידלוק אחריך...‬
‫מה היעד שלך? אני הולך ל...‬
‫לונדון.‬
‫ובכן...‬
‫אולי... נישאר יחד?‬
‫אם תרצי.‬
‫לא.‬
‫כשנגיע ללונדון, נלך איש-איש לדרכו. מובן?‬
‫מובן.‬
‫לגמרי. לחלוטין.‬
‫את חייבת לגזור את השיער בפראות כזו?‬
‫כן.‬
‫היה צפוי שתגיד זאת.‬
‫כאן דרכינו נפרדות?‬ ‫-כן.‬
‫אז תודה שעזרת לי להגיע לכאן, אנולה הולמס.‬
‫היית אמור לשכוח את השם הזה.‬
‫אז תצטרכי למצוא לך שם אחר.‬
‫הוא יהיה בסדר.‬
‫לונדון:‬
‫הלב הפועם של אנגליה.‬
‫אימא ודאי כאן במקום כלשהו,‬ ‫ולמרות שהיא הכינה אותי לדברים רבים...‬
‫אל תמהרי לצאת לעולם.‬ ‫הוא יגרום לך די והותר נזק בבוא העת.‬
‫...העולם הגדול לא היה אחד מהם.‬
‫ואף על פי כן, אני כאן, במרכז הציוויליזציה.‬
‫ביתה של החברה המנומסת...‬ ‫-עוף מהכביש, ילד!‬
‫...מוזיקה,‬
‫ספרות...‬
‫דיון על חוק הרפורמה בבית הלורדים!‬ ‫תעלומת המרקיז הנעדר!‬
‫...ומיטב הדברים שאפשר לקנות בכסף.‬ ‫-הכול בשילינג!‬
‫- נעדר: הוויקונט טיוקסברי‬ ‫פרס: 50 ליש"ט -‬
‫עליי להודות, לונדון שונה מכפי שדמיינתי.‬
‫האנשים פה הרבה יותר... נמרצים‬ ‫מאשר באזור הכפר.‬
‫בלי הרפורמה הזאת,‬ ‫המדינה הזאת אינה שלנו, היא שלהם.‬
‫עלינו לעתור לבית הלורדים.‬
‫לא רק למעננו, אלא גם למען הילדים שלנו!‬
‫הצביעו למען שינוי!‬
‫אז אם אני רוצה להשתלב פה ולהסתתר מאחיי,‬
‫עליי להפוך למשהו...‬
‫לא צפוי.‬
‫זו ההזדמנות שלנו! דרשו את זכות ההצבעה!‬
‫זכות הצבעה לכל הגברים!‬
‫- חוק הרפורמה‬ ‫הצבעה מכריעה בבית הלורדים -‬
‫אף אחד ברכבות,‬
‫אף אחד בספינות,‬
‫אף אחד בשום מקום.‬
‫הנערה פשוט נעלמה.‬
‫כמובן, האובססיה הלאומית לגבי היעלמותו‬ ‫של המרקיז המגוחך הזה לא עוזרת למצב.‬
‫אדוני?‬
‫שרי, בבקשה.‬ ‫-כמובן.‬
‫לא פנו אליך בעניין הזה, נכון?‬ ‫-איזה עניין?‬
‫המרקיז הנעדר.‬
‫אתה מכיר את אביו. טיפוס מעצבן.‬
‫ליברלי, אבל שווה הון עתק.‬
‫פנו אליי, וסירבתי.‬
‫אני טרוד בעניין אחר.‬
‫במציאת אימא?‬ ‫-במציאת אחותנו.‬
‫לא.‬
‫תפקידך, והבהרתי זאת היטב,‬ ‫הוא למצוא את אימא.‬
‫אני מחפש גם אותה.‬
‫ואין לי ספק שגם אנולה מחפשת אותה.‬
‫מעולם לא גילית בה עניין בעבר.‬ ‫-היא רק בת 16.‬
‫לא מסרת את שמנו כשחיפשת אחריה, נכון?‬ ‫-מובן שלא.‬
‫אני לא רוצה שאיש ידע‬ ‫על עניינינו הפרטיים, בדיוק כמוך.‬
‫אל דאגה, אח קטן.‬
‫היא חמקה מאיתנו לעת עתה,‬
‫אבל טובי השוטרים של לונדון‬ ‫מחפשים ילדה שמתאימה לתיאור שלה.‬
‫והם ימצאו את הילדה הטיפשה...‬
‫- שני נערים קפצו מהרכבת ללונדון -‬
‫ויחזירו אותה אלינו.‬
‫רפורמה.‬
‫שאלוהים יעזור לנו.‬ ‫אם יש דבר אחד שהמדינה הזאת לא צריכה,‬
‫זה עוד מצביעים חסרי השכלה.‬
‫אנגליה יורדת לטמיון.‬
‫למה ילד כמוך מתעניין בשמלות האלה?‬
‫ברצוני לקנות מחוך מעצם לווייתן.‬
‫בשום פנים ואופן.‬
‫זו חנות מכובדת.‬
‫אז אכבד אותה.‬ ‫-אבל המראה שלך לא משדר כבוד.‬
‫הריח שלך לא משדר כבוד.‬
‫ואני...‬
‫יש מקום שאוכל להחליף בו בגדים?‬
‫מאחור.‬
‫המחוך:‬
‫סמל של דיכוי עבור מי שנאלצת ללבוש אותו.‬
‫אבל אני בוחרת ללבוש אותו,‬ ‫כי הריפוד בחזה ומחטבי הירכיים‬
‫יסתירו את ההון שאימי נתנה לי.‬
‫ובמקביל לכך,‬
‫הם יגרמו לי להיראות‬ ‫כמו דבר בלתי צפוי בעליל...‬
‫ליידי!‬
‫"עלייך ללכת לביה"ס, אנולה!"‬
‫"אבל אני לא רוצה ללכת לפנימייה, מייקרופט."‬
‫"מה עוד אפשר לעשות איתך?‬
‫את בת!"‬
‫נו, באמת. ברצינות?‬
‫וכעת, איפה אוכל למצוא מגורים?‬
‫אשלם בעין יפה על חדר טוב.‬
‫זה באמת חדר טוב?‬
‫החדר הכי טוב שתמצאי.‬
‫יש לך מזל שמצאת אותי.‬
‫הרי לך.‬
‫הוא מקסים.‬
‫עכשיו אני יכולה לחשוב בשקט סוף כל סוף,‬ ‫והגיע הזמן לשלב החמישי בתוכנית שלי.‬
‫- שלב חמישי -‬
‫או אולי השלב הרביעי.‬
‫- שלב רביעי -‬
‫או אולי השלב השישי.‬
‫כבר התבלבלתי לגמרי.‬
‫הגיע הזמן למצוא את אימי.‬
‫כדי למצוא את אימא, ראשית עליי לפרסם‬ ‫מסר מוצפן בכל עיתון שהיא עשויה לקרוא.‬
‫"תודה, חרצית שלי.‬
‫האם את פורחת? שלחי אירוס, בבקשה."‬
‫אירוס פירושו "הודעה".‬
‫- אירוס‬ ‫יש לי הודעה בשבילך -‬
‫איך אצפין את המסר?‬
‫אימא יכולה לפצח כל צופן,‬
‫אז עליי להמציא צופן ערמומי ביותר.‬
‫פרסמתי אותו במדור מודעות השידוכים‬
‫של עיתון "פאל מאל גאזט",‬
‫שאימא קוראת באדיקות.‬
‫וגם במגזין האישה המודרנית...‬
‫- נדוניה‬ ‫דעי את ערכך -‬
‫...ובמגזין רפורמת הלבוש.‬
‫- קרסוליים: זמן לחשוף? -‬
‫חשבתי שהבחירה בשני כתבי העת הללו‬ ‫תשעשע אותה.‬
‫נראה שהאדון הזה מעורר עניין רב.‬
‫הוא מרקיז, ככלות הכול.‬
‫ואז היה עליי לגלות מי הייתה באמת.‬
‫מי היא.‬
‫מי הייתה.‬
‫אימי שלחה מכתבים בקביעות רק לכתובת אחת.‬
‫היה חצוף מצידי לבדוק למי הם ממוענים,‬
‫וחצוף עוד יותר לשנן את הכתובת.‬
‫אבל כשאת גדלה באזור הכפר,‬
‫אין הרבה ריגושים בחייך,‬
‫ולכן את עטה כמוצאת שלל רב‬ ‫על כל סיפור חדש.‬
‫עוד מקרונים, בבקשה, ג'ייסון.‬
‫- חדרי תה -‬
‫צוהריים טובים.‬ ‫-צוהריים טובים.‬
‫מה יש למעלה?‬
‫נשים רועשות ארורות!‬
‫לא, חזק יותר. אל תפחדי ממנה.‬
‫תתקדמי הפעם. יופי.‬
‫צוהריים טובים.‬
‫את רוצה להירשם לקורס?‬
‫לא.‬
‫אני מחפשת את יודוריה ורנט הולמס.‬
‫אנולה?‬
‫אנולה הולמס.‬
‫זו את, נכון?‬
‫למה את לבושה כמו כרית פודרה?‬
‫שכה אחיה!‬
‫את נראית בדיוק כמוה.‬
‫את מזהה אותי?‬
‫כמובן.‬
‫הייתי המורה הראשונה שלך.‬
‫את לא זוכרת?‬
‫אני רואה שהתקדמת יפה.‬
‫את לבד?‬
‫בלונדון?‬
‫כן.‬
‫היה איתי נער חסר תועלת, אבל נפטרתי ממנו.‬
‫יש לי כסף ומגורים.‬ ‫אני רק צריכה למצוא אותה.‬
‫למה את חושבת שהיא רוצה שימצאו אותה?‬
‫יודוריה הסתתרה במשך כל חייה.‬
‫אם היא רוצה להמשיך להסתתר, כך יהיה.‬
‫וחוץ מזה, יש לה עבודה.‬ ‫-איזו עבודה?‬
‫איני יכולה לומר.‬
‫טוב, גבירותיי, אלה האפשרויות:‬
‫המאמן בטנק, גרב לתנין,‬
‫או נילי האוסמייל.‬
‫אז גם את היית בפגישה ההיא.‬
‫ובכן, כולנו מסכימות? נילי האוסמייל.‬
‫מי זאת נילי האוסמייל?‬
‫הלוואי שיכולתי לעזור יותר.‬ ‫-את יכולה, אבל לא תעזרי.‬
‫עליי לחזור לתלמידות שלי.‬
‫את יכולה ללכת עכשיו.‬ ‫-היי!‬
‫חולץ הפקקים.‬
‫- ג'ו ג'וטסו -‬
‫- חולץ הפקקים -‬
‫מעולם לא הצלחת להשתחרר ממנו.‬
‫אם את רוצה להישאר בלונדון,‬
‫תהיי קשוחה.‬
‫תהיי קשוחה,‬
‫תחיי את החיים,‬
‫אבל לא כי את מחפשת מישהי אחרת,‬
‫אלא כי את מחפשת את עצמך.‬
‫...אלה האפשרויות:‬
‫המאמן בטנק, גרב לתנין,‬
‫או נילי האוסמייל.‬
‫"המאמן בטנק."‬
‫אימא שלי אוהבת משחקי מילים.‬
‫היא הכריחה אותי לקרוא‬ ‫כל ספר וספר בספרייה שלנו.‬
‫- הנדסה מודרנית -‬
‫"מאמן בטנק."‬
‫מאמן... בטנק.‬
‫...המאמן בטנק...‬
‫האמבנקמנט!‬
‫עלינו להחליט.‬
‫גרב לתנין.‬
‫- מפת לונדון -‬
‫"גרב לתנין."‬
‫...גרב לתנין...‬
‫בתנל גרין.‬
‫כולנו מסכימות?‬
‫נילי האוסמייל.‬ ‫-...מסכימות?‬
‫נילי האוסמייל.‬
‫-נילי האוסמייל.‬
‫נילי האוס... מייל.‬
‫האוס.‬
‫ליימהאוס ליין.‬
‫נילי האוסמייל.‬
‫כולנו מסכימות?‬
‫- זיקוקי דרקון -‬
‫ליימהאוס ליין.‬
‫- ליימהאוס ליין -‬
‫אנחנו הולכות הביתה עכשיו?‬
‫כן.‬
‫אני רעבה, אימא.‬
‫אני יודעת, יקירה.‬
‫נסי להתרגש, לא להתאכזב,‬
‫מהאפשרויות הטמונות במשהו חדש.‬
‫- כנס למען זכות הצבעה לנשים‬ ‫השמיעו את קולכן -‬
‫- אבקת שרפה -‬
‫- מחאה, התקוממות ומרי אזרחי:‬ ‫שלושת הכלים לשיבוש מרבי של הסדר -‬
‫- פצצת אורסיני -‬
‫מייקרופט צדק.‬
‫את מסוכנת.‬
‫- כנס אגודת מנצ'סטר‬ ‫למען זכות הצבעה לנשים -‬
‫וגם שרלוק צדק.‬
‫יש לך תוכנית.‬
‫מה את מתכננת, אימא?‬
‫האם אני רוצה למצוא אותך?‬
‫בואי נעשה את זה שוב.‬
‫אשאל אותך רק פעם אחת. איפה המרקיז?‬
‫למי כוונתך?‬
‫הלכנו איש-איש לדרכו.‬
‫לא ראיתי אותו. אין לי שום קשר אליו.‬
‫חבל.‬
‫ראית את הפרצוף שלי.‬
‫לא, הפרצוף שלך לא זכיר בעליל!‬
‫אני לא בטוחה אם תיארתי לכם‬ ‫יום לימודים טיפוסי עם אימי.‬
‫התחלנו בהיסטוריה. היא תמיד אמרה...‬
‫פרספקטיבה היסטורית‬ ‫היא הדרך היחידה לפתוח את היום.‬
‫ואז ארוחת צוהריים ולימודי פיזיקה.‬
‫לאחר האוכל התמקדתי בכושר גופני...‬ ‫-תפסתי אותך!‬
‫...ואז אימוני קרב.‬
‫ידיים למעלה!‬
‫קומי. קדימה.‬
‫ידעתי שאמצא לזה שימוש מוצלח יותר.‬
‫בלי הפתעות נוספות.‬
‫לא...‬
‫לא.‬
‫כשהייתי ילדה נחתכתי בברך‬ ‫כשניסיתי להציל כבשה שעמדה על פי תהום.‬
‫כמעט מתתי, למען האמת.‬
‫אימא כעסה.‬
‫כעסה מאוד.‬
‫טוב ויפה לדאוג לחסרי הישע,‬
‫אבל אל תסכני את חייך לשם כך.‬
‫לפעמים צריך לתת לטבע לעשות את שלו.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫האמת היא ש...‬
‫לא ביקשתי שהוויקונט טיוקסברי,‬ ‫מרקיז בזילוות'ר, יהיה בחיי.‬
‫לא רציתי שהוויקונט טיוקסברי,‬ ‫מרקיז בזילוות'ר, יהיה בחיי.‬
‫אז למה אני מרגישה אחריות‬
‫כלפי הוויקונט טיוקסברי, מרקיז בזילוות'ר?‬
‫כי...‬
‫יש אנשים שרוצים לפגוע בו...‬
‫והוא אינו חזק דיו לעצור אותם.‬
‫אבל אני חזקה דיי.‬
‫היא תרצה שאעזוב אותו.‬
‫הוא טיפש וגאה ומגוחך לגמרי.‬
‫אבל הוא עומד על פי תהום.‬
‫אימא, תיאלצי לחכות.‬
‫- למצוא את טיוקסברי -‬
‫- להציל את טיוקסברי -‬
‫- בזילוות'ר הול -‬
‫- ביתם ומקום מושבם של: -‬
‫- לורד טיוקסברי (מרקיז בזילוות'ר) -‬
‫- סר וימברל טיוקסברי (דודו) -‬
‫- ליידי טיוקסברי (אימו) -‬
‫- המרקיזה האם (סבתו) -‬
‫- והמשרתים שלהם -‬
‫אם ברצונך להסתיר את זהותך בעת נסיעה,‬
‫הכי בטוח להתחזות לאלמנה.‬
‫אנשים תמיד רוצים להימנע משיחות על מוות.‬
‫אלמנות מפחידות אותם,‬
‫ואין תחפושת טובה יותר מפחד.‬
‫מיס מיי ביאטריס פוזי.‬
‫זו אני.‬
‫לפגישה עם ליידי טיוקסברי,‬ ‫מרקיזת בזילוות'ר.‬
‫מה מבוקשך כאן?‬
‫אני בלשית פרטית, ובאתי להציע את שירותיי.‬
‫לגיסתי יש כל העזרה הדרושה לה.‬ ‫לווה אותה החוצה.‬
‫אני מאמינה שביכולתי לעזור לך.‬ ‫-את כתבת מאחד העיתונים הנבזיים.‬
‫אני בלשית.‬
‫בבקשה, לכי,‬
‫לפני שנכריח אותך לעזוב.‬
‫אני עובדת עם שרלוק הולמס.‬
‫אני...‬
‫אני העוזרת שלו.‬
‫הוא שולח אותי מראש ככוח חלוץ.‬
‫שרלוק הולמס מתעניין במקרה הזה?‬
‫כן.‬ ‫-והוא...‬
‫שלח אלמנה...‬
‫להכשיר את הקרקע לבואו?‬
‫היא מעלה טיעון טוב מאוד.‬
‫אולי טעיתי בבחירת התחפושת.‬
‫מעמדי כאלמנה‬ ‫אינו משפיע על יכולתי לעשות את עבודתי.‬
‫שרלוק סומך עליי...‬
‫הבלים!‬
‫צר לי, אבל שמעתי מספיק.‬
‫אינך מכירה את שרלוק הולמס.‬
‫אה, לסטרד. כמה טוב שבאת בזמן‬ ‫לפגוש את הגברת הצעירה.‬
‫אני לסטרד מסקוטלנד יארד,‬
‫ואני חבר קרוב של שרלוק הולמס.‬ ‫-לטענתך.‬
‫הוא מעולם לא הזכיר אותו.‬ ‫-ואת אינך העוזרת שלו.‬
‫אין לו עוזרת.‬
‫שרלוק הולמס תמיד עובד לבד.‬
‫הוא שינה את דרכיו מאז שהכרת אותו, לכאורה.‬ ‫-בלתי אפשרי.‬
‫נשאל זה את זה שלוש שאלות עליו,‬ ‫ונגלה מי מכיר אותו טוב יותר. מוסכם?‬
‫מספיק! הקרקס הזה אינו הולם את בזילוות'ר.‬
‫היא צודקת. לכו, שניכם.‬
‫אבל את מכירה אותי, גברתי,‬ ‫אני לסטרד מסקוטלנד יארד,‬
‫ואני חוקר את היעלמות בנך.‬
‫הוא אכן היה מועיל למדי.‬ ‫-אימא!‬
‫לא אכפת לי אם אתה מבתי הפרלמנט.‬ ‫צא מהבית הזה מייד.‬
‫גם אני?‬
‫תודה על האירוח.‬
‫הטבק האהוב עליו?‬
‫שאג שחור.‬
‫קינוח אהוב?‬
‫פאי שזיפים.‬
‫המלחין האהוב עליו?‬
‫פגניני.‬
‫הארוחה האהובה עליו?‬
‫ארוחת בוקר.‬
‫כל השאלות שלך קשורות לאוכל?‬
‫החקירה האהובה עליו?‬
‫זו שקדמה לנוכחית.‬
‫משחק לוח מועדף?‬
‫איך את מכירה את שרלוק הולמס?‬
‫שחמט.‬
‫אבל רק עם יריב ראוי.‬
‫סלח לי!‬
‫אתן לך חמישה פאונד...‬
‫אם תחליף בגדים איתי.‬
‫אם אתה מעדיף, אל תלבש את השמלה שלי.‬
‫האדון הצעיר...‬
‫הרבה לבלות בחוץ, נכון?‬
‫תמיד סירב להיות בפנים.‬
‫לאן הוא נהג ללכת?‬
‫ליער.‬
‫קח ספר ושב, ואגש אליך ברגע שאתפנה.‬
‫נפלא. אולי תצטרפי אליי לכוס תה.‬
‫אני ממליץ שלא...‬
‫תלכי ממני.‬
‫ואף על פי כן, את הולכת ממני.‬ ‫-לא משנה מה נדמה לך שאתה יודע,‬
‫שרלוק הולמס, ראה הוזהרת,‬ ‫אם תפריע ללקוחות שלי...‬
‫תפגעי בי קשות?‬
‫אני מודע היטב לכישרונותייך, מיס גרייסטון.‬
‫השאלה היא אם את מוכנה להסתכן‬
‫בכך שאמליץ לחבריי בממשלה‬ ‫לבחון את המקום הזה.‬
‫אני יודע שאחי ישמח מאוד‬
‫לעלעל בספרים החתרניים, המסוכנים‬ ‫והאסורים על פי חוק שאת מחזיקה בחנותך.‬
‫רואה?‬
‫שנינו יכולים לפגוע זה בזה.‬
‫הניחי את הקומקום, בבקשה.‬ ‫בידיים שלך, זה נשק מטיל מורא.‬
‫תודה.‬
‫יש לך מושג כלשהו איפה אימא שלי?‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫מכתבים שהיא החביאה בארובה.‬
‫האפר על סוליית נעלה ואבק הפחם‬ ‫הובילו אותי אליהם.‬
‫היא תמיד אמרה שאינך מפספס שום פרט.‬ ‫-היא צריכה להיות בבית.‬
‫יש לה בת שזקוקה לה.‬
‫נראה שאנולה שורדת היטב לבדה.‬
‫אז ראית אותה?‬
‫היא מוגנת?‬ ‫-היה לה חבר למסע,‬
‫נער חסר תועלת.‬
‫אבל מתברר שהיא הרגישה שאין לה צורך בו.‬
‫אנולה יצאה לדרך משלה,‬
‫וכך גם יודוריה, לטוב ולרע.‬
‫איני יודע איזה תעלול שתיכן...‬ ‫-"תעלול"?‬
‫בחירת מילים אומללה.‬
‫נסה לא להישמע כמו אחיך.‬
‫אין לך שום סיכוי להבין את זה.‬ ‫אתה יודע זאת, נכון?‬
‫הסבירי לי מדוע.‬
‫כי אתה לא יודע מה זה להיות נטול כוח.‬
‫פוליטיקה לא מעניינת אותך.‬
‫למה?‬ ‫-כי היא משעממת להחריד.‬
‫כי אין לך שום רצון‬
‫לשנות עולם שמתאים לך כל כך.‬
‫נאום יפה.‬ ‫-נאום מפחיד.‬
‫אתה חכם דייך לדעת שכל מילה בו נכונה.‬
‫איזו משפחה!‬
‫ילדה אבודה, מיזנתרופ נפוח מחשיבות עצמית,‬
‫מהפכנית, ואתה.‬
‫בלי אישה, בלי חברים,‬
‫רק מקצוע מוזר‬
‫ואובססיה לטביעות רגל ולאבק פחם.‬
‫אתה בוחן את העולם מקרוב,‬
‫אבל האם הבחנת בשינוי המתחולל בו?‬
‫חוק הרפורמה הוא רק ההתחלה.‬
‫אם הוא יעבור.‬
‫אני צריכה לחזור לעבודה, מר הולמס.‬
‫לשרת לקוחות.‬
‫לאפות עוגות.‬
‫אני שמחה שאתה מגלה בה עניין.‬
‫יודוריה חשבה שתתעלם מאחותך‬
‫ותטמון ראשך בחול כמו יען.‬
‫אבל אני חושדת שהיא זקוקה לך.‬
‫כך כולם אומרים לי.‬
‫גילוח פשוט, בבקשה, מרטין.‬
‫שמה?‬
‫מיי ביאטריס פוזי.‬
‫כיצד נראתה?‬
‫נמוכה, שחרחורת, צעירה.‬
‫כמה צעירה?‬
‫בת 20 לערך.‬
‫השכל שלה?‬
‫חד כמו סכין.‬
‫והידע שלה על שרלוק...‬
‫היא ידעה הרבה?‬
‫לא פחות ממני.‬
‫עוד אחד מחסידיו.‬
‫כמה מרגש.‬
‫האם תגיד לי מי היא?‬
‫יש לך מושג כלשהו לאן היא הלכה?‬
‫אתה רוצה לאתר אותה.‬
‫אני מנסה לאתר אותה מזה כמה ימים.‬
‫כמובן!‬
‫היא אחותך.‬
‫סכור את פיך!‬
‫כן,‬
‫ואני מאמין שאמרתי לך מפורשות לחפש אותה.‬
‫אמרת לי מפורשות‬ ‫לחפש בחורה מוזנחת ונטולת גינונים.‬
‫זו הייתה אישה...‬
‫עם גינונים משובחים.‬
‫מתחת לפני השטח מסתתר יצור פראי,‬
‫היה סמוך ובטוח בכך.‬
‫מצא אותה,‬
‫ותבוא על שכרך.‬
‫ענף של עץ נשבר מעליי‬ ‫בזמן שליקטתי פטריות בר.‬
‫הוא כמעט מחץ אותי.‬
‫טיוקסברי?‬
‫אז כאן רקמת את התוכניות שלך.‬
‫- חייו של פועל בנמל לונדון -‬
‫ואולי זה מה שרצית שיחשבו.‬
‫- פועלים בנמל ליימהאוס -‬
‫הולכת אותם שולל.‬
‫- נמל לונדון -‬
‫- ליימהאוס -‬
‫לכן האיש במגבעת היה שם.‬
‫הוא עקב אחרי שביל הפירורים שלך.‬
‫אז מה התוכנית האמיתית שלך?‬
‫אתה משעשע אותי, הוויקונט טיוקסברי.‬
‫מרקיז בזילוות'ר, אתה מדהים.‬
‫וייתכן שאתה נער חכם יותר‬ ‫מכפי שחשבתי בתחילה.‬
‫- שוק קובנט גרדן -‬
‫בית העץ הזה לא יציב כמו שנדמה לך.‬
‫חלק מהענפים האלה הפכפכים ביותר.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני מאמינה שכבר נפגשנו,‬
‫אם כי היית לבושה אז בבגדים אחרים.‬
‫כבר גיליתם את המקום הזה, נכון?‬
‫מצאנו אותו לפני כמה ימים.‬
‫תרצי לרדת?‬
‫ראית משהו שבכוונתך לדווח עליו‬ ‫ל... "מעסיק" שלך?‬
‫לא.‬
‫שרלוק.‬
‫הוא כנראה ירצה לבוא הנה בעצמו.‬
‫איך אמרת שקוראים לך?‬
‫מיי.‬
‫מיי ביאטריס פוזי.‬
‫ובת כמה את, מיס פוזי?‬
‫עשרים ושתיים.‬
‫אצטרך לפטר את הגנן שהלווה לך את המדים שלו.‬
‫לא,‬
‫הכרחתי אותו.‬
‫קשרתי אותו.‬
‫אני מומחית בג'ו ג'וטסו.‬
‫זו אומנות לחימה.‬
‫את מסקרנת ביותר, העלמה פוזי.‬
‫או שמא עליי לומר "גברת"?‬
‫תנחומיי, אגב.‬
‫יפהפה, לא כן?‬
‫תמיד חשתי גאווה על כך שהאזור הזה באנגליה‬ ‫הופקד בידי משפחתי כדי שתגן עליו.‬
‫כדי שתגן עליו?‬
‫זהו תפקידן של משפחות בעלי הקרקעות.‬
‫הסדר העולמי הולך ומתערער מיום ליום,‬
‫ואני מרגישה‬ ‫שחשוב שנשמר את האידאלים האנגליים‬
‫למען ביטחונו ויציבותו של עתיד המדינה שלנו.‬
‫אכן מקסים כאן.‬
‫אבל את ודאי דוגלת ברעיונות מודרניים יותר.‬
‫גם הבן שלי דגל ברעיונות מודרניים.‬
‫הוא מעולם לא התמקד בקיים,‬
‫אלא רק במה שיכול להיות.‬
‫אני חושדת שהנכד שלי דומה לו במובן הזה.‬
‫תהילתה האמיתית של אנגליה...‬
‫טמונה בסדר הקיים.‬
‫את רואה?‬
‫אני רואה יופי רב.‬
‫תשובה נבונה מאוד.‬
‫עכשיו לכי.‬
‫אם בני או כלתי ימצאו אותך כאן,‬ ‫הם יביאו למעצרך.‬
‫אם תראי את הנכד שלי לפניי,‬
‫תגידי לו שהוא יקר מאוד לליבי?‬
‫אגיד לו.‬
‫לכי לך.‬
‫- שוק קובנט גרדן -‬
‫אני רוצה ארבעה פרחים צהובים,‬ ‫שני כחולים ואדום.‬
‫לא משנה איזה סוג. כל פרח יתאים.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אם אתה חובב פרחים, למה באת דווקא ללונדון?‬
‫כי אני יכול ללכת לאיבוד פה.‬ ‫-אבל מצאתי אותך.‬
‫ולמה עשית זאת?‬
‫באת בגלל הכסף. הם הציעו פרס.‬
‫באמת?‬
‫לא ידעתי.‬
‫אז אקשור אותך ואתבע את הפרס!‬
‫חי נפשי, אתה באמת מגוחך.‬
‫באתי לכאן כי התחלת להתחבב עליי בהיעדרך,‬
‫וכי, כך גיליתי, חייך עדיין בסכנה.‬
‫למה התחלתי להתחבב עלייך?‬
‫באמת?‬
‫זאת השאלה שלך?‬
‫לא "מי מנסה להרוג אותי?"‬
‫מצאתי את הפרחים המיובשים שלך.‬ ‫הם היו יפים מאוד.‬
‫פרחים מעניינים אותי כקליפת השום, כמובן.‬ ‫-כי את בורה.‬
‫"בורה"? איך אתה מעז?‬
‫את בורה בכוונה תחילה.‬
‫מותר לי לשנות את דעתי בנוגע לנער.‬ ‫-אני לא נער. אני גבר.‬
‫תהיה גבר כשאומר לך שאתה גבר.‬
‫את נאה יותר במכנסיים, עליי להודות.‬
‫התגעגעתי אלייך, אנולה הולמס.‬
‫רציתי להתגעגע אליך,‬
‫אבל כל הזמן נגררתי בחזרה אליך.‬
‫בוא נלך. אנחנו בסכנה רצינית, אם לא ידעת.‬
‫- נערה נעדרת‬ ‫עשויה להיות בתחפושת, פרס 4 ליש"ט -‬
‫ככה את חיה?‬ ‫-מה אתה עשית? שכרת חדר במלון ריץ?‬
‫בחרתי לעצמי מגורים מעט יותר נוחים מאלה.‬
‫האישה ששכרתי ממנה את החדר‬ ‫הבטיחה לי שזה חדר טוב.‬
‫האישה ששכרת ממנה את החדר שיקרה.‬
‫יש לי רק מיטה אחת,‬ ‫אז תצטרך לישון על הרצפה.‬
‫את שומרת עיתונים ישנים?‬ ‫-זהירות על העיתון.‬
‫עוד לא סיימתי לקרוא אותו.‬
‫אני מופיע פה.‬
‫אכן כן.‬ ‫-תראי.‬
‫למה את שומרת עיתונים ישנים, אנולה הולמס?‬
‫אימא שלי.‬
‫אני מחכה שהיא תשאיר לי הודעה.‬
‫בינתיים זה לא קרה.‬ ‫-"הודעה"? מה...‬
‫היא אוהבת צפנים.‬
‫הודעות מוצפנות שצריך לפצח.‬
‫למה שהיא תשאיר לך הודעה?‬
‫כי היא עזבה אותי.‬
‫וחשבתי שהיא רצתה שאמצא אותה,‬ ‫אבל אני כבר לא בטוחה.‬
‫אז השארתי לה הודעה, ואני מקווה לקבל תשובה.‬
‫אני שומרת את העיתונים כדי לבדוק.‬
‫אני מסתדרת.‬
‫אל תסתכל עליי ככה.‬
‫אני מצטער.‬
‫אל תרחם עליי, טיוקסברי.‬
‫אם לא תפסיק להסתכל עליי ככה,‬
‫הוויקונט המרגיז, מרקיז חדל אישים,‬
‫ארצח אותך בעצמי.‬
‫אנשים לא רוצים בנו, נכון?‬
‫לא.‬
‫ניחא, לפחות יש לנו זה את זו.‬
‫אכין לנו תה.‬
‫אז את באמת מאמינה שחיי בסכנה?‬
‫מי מאיים עליי?‬
‫העבר שלך והעתיד שלך.‬
‫למה כוונתך?‬ ‫-המשפחה שלך.‬
‫הם לא שלחו בלש לחפש אותך.‬ ‫הם יכלו, אך בחרו שלא.‬
‫במקום זאת, הם שלחו רוצח.‬
‫למה שמישהו ירצה במותי?‬
‫מאין-ספור סיבות.‬
‫האישיות שלך, השיער המגוחך שלך,‬
‫החיוך המטופש שלך,‬
‫ואולי האדמות שלך, האחוזה שלך,‬ ‫התואר שלך, המעמד שלך.‬
‫מאותן הסיבות שהם רצו במות אביך.‬
‫תאוות בצע משנה אנשים, טיוקסברי.‬
‫אז עכשיו את חושבת שהם הרגו את אבי?‬
‫אני לא חושבת.‬
‫אני יודעת.‬
‫לא, זה חסר כל היגיון.‬
‫אבי מת במהלך שוד שהשתבש,‬
‫והיה להם קל בהרבה להרוג אותי לפני שברחתי,‬
‫ואילו עכשיו...‬ ‫-אני מסכימה. לדעתי הם ניסו.‬
‫מצאתי את הענף שכמעט הרג אותך.‬
‫הוא נוסר.‬ ‫-נוסר?‬
‫כדאי ש...‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים, את...‬ ‫-מהר!‬
‫חזרי הנה!‬
‫מי זה?‬
‫לא תפסת אותה, המפקח?‬ ‫-תשתקי!‬
‫תזיז את התיבה!‬
‫איפה הם?‬
‫פתחי את הדלת, מיס פוזי,‬
‫או שמא עליי לומר "מיס הולמס"?‬
‫המפקח לסטרד,‬ ‫אני רוצה לדווח על ניסיון לרצח.‬
‫אתה אמור להיות בצד שלנו.‬
‫עזרי לי לפרוץ את הדלת.‬
‫אעזור לך כשאקבל את הכסף שלי,‬
‫את דמי הפרס.‬ ‫-תקבלי את הכסף כשנתפוס אותה. קדימה!‬
‫רואה את החלון שם?‬
‫הוא מוביל לגג.‬
‫אני רוצה שתטפס החוצה ותיעלם.‬
‫ולעזוב אותך?‬
‫אני צריכה לחסום את הדלת!‬ ‫-אבל גם את צריכה לברוח.‬
‫אם הוא יתפוס אותך, חייך יהיו בסכנה.‬
‫אם הוא יתפוס אותי,‬ ‫רק אחזור לחיים שאני לא רוצה. עכשיו לך.‬
‫איני רוצה לעזוב אותך, אנולה.‬
‫לך!‬
‫עזרי לי עכשיו!‬
‫גבר חסר תועלת!‬
‫לא!‬
‫הוא שווה יותר,‬
‫אבל ממך אני שואב הנאה רבה יותר.‬
‫אולי את לא מחבבת אותי,‬
‫אולי אינך מסכימה עם מעשיי,‬
‫אבל אפילו אימך הארורה מצאה שידוך.‬
‫אפילו אמך הארורה הייתה כלה.‬
‫אני רוצה שתהיי מאושרת.‬
‫לא.‬
‫אתה רוצה שאתה תהיה מאושר.‬
‫אתה רוצה לשלוט בי,‬
‫כי אתה חושש שאשפיע לרעה על המעמד שלך.‬
‫כבר עשית נזק לא יתואר.‬
‫וכמוך גם אחינו הסורר.‬
‫תן לי לצאת מהכרכרה הזאת.‬
‫אכחיש שאני אחותך בפני כל מי שישאל אותי,‬
‫ואעשה זאת בהנאה.‬
‫את בת החסות שלי!‬
‫ואת תעשי מה שאומרים לך!‬
‫עכשיו תני לי אותו.‬
‫זה הכסף שלי, ככלות הכול.‬
‫ילדה טובה.‬
‫פספסת את ארוחת הערב, אבל לא נורא.‬ ‫לא יזיק לך לרדת קילו-שניים.‬
‫השם הולמס הולך וצובר חשיבות במדינה הזאת.‬
‫בית הספר הזה‬ ‫ייתן לך הזדמנות להביא כבוד לשמך.‬
‫אבל אני...‬ ‫-ובתור התחלה, סגרי את פיך.‬
‫בפעם הבאה שתפגשי את האחים שלך,‬ ‫תהיה להם סיבה להתגאות בך.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫בנות,‬
‫אתן כאן למטרה אחת,‬
‫ולמטרה אחת בלבד.‬
‫אתן כאן כדי להפוך לגברות צעירות.‬
‫איך אנחנו צוחקות?‬
‫אנחנו צוחקות בנימוס.‬
‫לכולכן יש פוטנציאל,‬
‫אבל אתן בוסריות, לא מנוסות,‬
‫ויותר מכול, לא מאומנות.‬
‫לכו כפי שנדגים לכן.‬
‫עיניים למעלה!‬
‫דברו כפי שנאמר לכן.‬
‫איזה וילון תלתה ויולה על וו בווילה?‬
‫התנהגו, חשבו, היו כפי שנגיד לכן...‬
‫- שבלנות היא מעלה -‬
‫וכך תהפכו לרעיות ראויות‬
‫ואימהות אחראיות.‬
‫אתן תלכו בעקבותיהן של בנות רבות‬
‫שעמדו פעם במקום שבו אתן נמצאות עכשיו.‬
‫ובדיוק כפי שעיצבנו אותן...‬
‫כך נעצב גם אתכן.‬
‫האם את יודעת מדוע אני אשת חינוך?‬
‫משום שאני רוצה לשמח אנשים.‬
‫אני רוצה שתחיי חיים מלאים ותוססים.‬
‫לא עם כעס ואין-סוף שאלות,‬
‫אלא עם תשובות.‬
‫אני מכינה את הבנות שלי לעולם,‬
‫לעולם האמיתי.‬
‫לעולם לא אנטוש אותך‬
‫ואניח לך להסתדר בכוחות עצמך.‬
‫כן.‬
‫מייקרופט סיפר לי.‬
‫לאימא שלי היו סיבות למעשיה.‬
‫אני בטוחה.‬
‫הכרתי את אימך.‬
‫היינו חברות לזמן מה.‬
‫בבית הספר.‬
‫היא הייתה יצור קטן ומוזר.‬
‫תמיד בלתי צפויה, תמיד מאתגרת.‬
‫לא היה אכפת לה מדבר, פרט ל...‬
‫הרעיונות יוצאי הדופן שלה.‬
‫היה לה אכפת ממני.‬
‫אז למה היא עזבה אותך?‬
‫תלמידות בכירות ילוו אותך לשיעור‬ ‫ובחזרה לחדרך.‬
‫הדלת הזאת תמיד תהיה נעולה.‬
‫את תודי לי...‬
‫ביום מן הימים, כשתהיי נשואה באושר‬ ‫ואימא לשני בנים חסונים.‬
‫ליל מנוחה, אנולה.‬
‫אחיך כאן.‬
‫התלבשי יפה לכבודו.‬
‫מר הולמס.‬
‫אתה.‬
‫תודה, מיס הריסון.‬
‫כמובן.‬
‫מעולם לא ראיתי‬ ‫מגוון כזה של רומנים רומנטיים בחיי.‬
‫זה מעורר בי חשק לקרוא עיתון.‬
‫מה את מחפשת שם?‬
‫למה את מתעניינת במדור השידוכים?‬ ‫השתגעת לגמרי.‬
‫הגיוני שאשתגע במקום כזה.‬
‫בילדותי הכריחו אותי ללמוד קליגרפיה.‬
‫שנאתי את זה, אבל כיום רק לעיתים נדירות‬ ‫איני מגלה פרט חשוב מכתב ידו של אדם.‬
‫ומה שיעורי הליכות ונימוסין ילמדו אותי?‬
‫אופן עמידתו של אדם‬ ‫עשוי להסוות את זהותו האמיתית.‬
‫בכל דבר יש תועלת.‬
‫מצאת אותה?‬
‫לא, עוד לא.‬
‫הלכתי לחדרי התה, ואדית איימה עליי בקומקום.‬
‫ולליימהאוס.‬
‫סבורני שגם את הלכת לשם.‬
‫הפכת לבלשית של ממש, אנולה.‬
‫מצאת את אבק השרפה?‬
‫ואת הפצצות?‬ ‫-כן.‬
‫למה שהיא...‬ ‫-איני מעז לנחש.‬
‫אולי היא רוצה לשנות את העולם.‬
‫אולי העולם צריך להשתנות.‬
‫האם תעצור בעדה?‬
‫אין לי עניין בפוליטיקה.‬
‫וגם לא באנשים, אלא אם כן הם רמזים.‬
‫עזרת למייקרופט לתפוס אותי?‬ ‫-לא.‬
‫אבל גילית על הכסף. סיפרת לו.‬
‫נעלמת.‬
‫היינו חייבים לדעת כמה רחוק תברחי.‬ ‫-אני רק תעלומה בעיניך, נכון?‬
‫מקרה מסקרן. לכן באת? כדי לחקור אותי?‬
‫לא.‬ ‫-ואולי אתה מרגיש אשם.‬
‫אני כאן כי אכפת לי ממך.‬
‫אתה נסער.‬
‫זה מובן, אבל מיותר.‬
‫זו חידה, לא כן?‬
‫רגשות?‬
‫תיק טיוקסברי.‬
‫קצת יותר מסובך מהיעלמות פשוטה.‬
‫הוא קפץ מהרכבת...‬
‫עם עוד נער.‬
‫את חושבת שרדפו אחריהם?‬
‫איך ידעת?‬
‫התחקיתי על עקבותייך‬ ‫וגיליתי ששניכם נסעתם מאותה תחנה.‬
‫אדית הזכירה "נער חסר תועלת".‬
‫וקיבלתי מברק בנוגע לעוזרת צעירה שלי‬
‫שביקרה בבית משפחת טיוקסברי.‬
‫פתרת את זה?‬
‫עוד לא.‬
‫אני יכול לתת לך רק עצה אחת,‬
‫מבלש אחד למשנהו:‬
‫לפעמים צריך לטבול את הרגליים במים‬
‫כדי למשוך את הכרישים.‬
‫אז זו הסיבה שבאת הנה...‬
‫שיעורי כרישים.‬
‫לא.‬
‫באתי לתת לך את זה.‬
‫מצאתי אותו מתחת לכרית שלה.‬
‫היא שמרה אותו.‬
‫דאש...‬
‫סנטימנטלי מצידה, אבל היא תמיד...‬
‫היא תמיד חשבה שאת יוצאת דופן.‬
‫וגם אני חושב כך, אנולה הולמס.‬
‫הבחירה תמיד בידייך.‬
‫לא משנה מה החברה טוענת,‬
‫היא לא שולטת בך.‬
‫כפי שאימא הוכיחה.‬
‫שמרי את העיתון.‬
‫אימא חשבה שאני יוצאת דופן.‬
‫יוצאת דופן...‬
‫- חוק הרפורמה‬ ‫שוויון בבית הלורדים לקראת ההצבעה -‬
‫בית הלורדים...‬
‫- סיכוי אחרון לשינוי -‬
‫- אובדת התקווה למציאתו של הלורד הצעיר -‬
‫לורד.‬
‫"כל קול נחשב."‬
‫משלוח מפרנדל הול.‬
‫חבילה ממר מייקרופט הולמס.‬
‫מה הוא רוצה?‬
‫טוב, אני לא יודע מה זה,‬
‫אבל זה כבד.‬
‫מה מייקרופט רוצה, לכל הרוחות?‬
‫טיוקסברי!‬
‫את אמורה לעזור לי לצאת מהסל,‬ ‫לא להיכנס איתי לתוכו.‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫אמרת שאת לא רוצה ללכת‬ ‫לפנימייה של מיס הריסון לגברות צעירות.‬
‫יש לי זיכרון מצוין כשאני בוחר להשתמש בו.‬
‫אז חשבתי שנצא באותה דרך שנכנסתי.‬
‫לבשתי את המעיל הכי מרופט שלי.‬
‫זה רעיון מצוין!‬
‫לא! תעזור לי לקום.‬
‫מיס הריסון.‬
‫היא תבין מייד שאתה מתחזה.‬
‫ידעתי שיש פגם בתוכנית!‬
‫תן לי לחשוב.‬
‫יש לכם רעיונות?‬
‫שקט!‬
‫עצור!‬
‫מי אתה?‬
‫יש לך רשות להיות בבית הספר הזה?‬
‫רק הבאתי חבילה, גברתי.‬
‫למנהלת.‬
‫תוכלי בבקשה לכוון אותי למשרד שלה?‬
‫אני המנהלת של בית הספר.‬
‫טוב, אז...‬
‫זה בשבילך.‬
‫תפתח, ונראה מה יש בפנים.‬
‫איני יכול, גברתי. נאמר לי מפורשות‬ ‫שעלייך לפתוח אותה ביחידות.‬
‫כמה מגוחך.‬ ‫-אלה הוראותיו של המעסיק שלי.‬
‫ומיהו המעסיק שלך?‬
‫מייקרופט הולמס.‬
‫מייקרופט הולמס...‬
‫בנות!‬
‫קחו את החבילה הזאת למשרד שלי,‬
‫ואפתח אותה אחר כך.‬
‫אל תתמהמהו.‬
‫זה כבד נורא!‬
‫למה זה כבד כל כך?‬ ‫-אז...‬
‫למה אתה מחכה? תשר?‬
‫קדימה, לך לדרכך.‬
‫את יודעת לנהוג בדבר הזה?‬ ‫-אני מכירה את העיקרון הבסיסי.‬
‫הרכב שלי!‬
‫בסדר. היזהרי, אנולה!‬
‫אוי, לא!‬ ‫-השיח.‬
‫אנולה!‬ ‫-עוד לא סיימתי!‬
‫תודה. זה היה...‬
‫הצלת אותי.‬
‫החלק הראשון היה הרעיון שלי, אבל הצלת אותי.‬
‫על לא דבר. אני חושב.‬
‫לא אהבתי את המקום ההוא.‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫בואי נחזור ללונדון ונמצא מקום מסתור מוצלח.‬
‫למה עצרנו?‬
‫אנולה, לא משנה מה את מתכננת...‬
‫בבוא היום‬
‫תצטרכי לבחור בחירה לא קלה.‬
‫אנולה...‬ ‫-ובאותו הרגע‬
‫תגלי מאיזה חומר קורצת‬
‫ומה את מוכנה לסכן,‬
‫או מה חשוב לך.‬
‫המהלך שלך, אנולה.‬
‫עלינו לנסוע לבזילוות'ר.‬
‫מה?‬
‫נעשה אי-צדק. הגיע הזמן לתקן עוולות.‬
‫כדי לתפוס פושע, מצא את המניע.‬
‫- שוויון בבית הלורדים לקראת ההצבעה -‬
‫אני לא מבין.‬ ‫-מתי היית אמור להצטרף לבית הלורדים?‬
‫אני הוויקונט טיוקסברי.‬
‫הוא מרקיז, ככלות הכול.‬ ‫-ממש עכשיו.‬
‫מה עמדתך לגבי חוק הרפורמה?‬ ‫-זכות הצבעה לכל הגברים!‬
‫אני בעדו, בדיוק כמו אבא שלי.‬ ‫-מי ידע זאת?‬
‫היו לי רעיונות, אבל המשפחה שלי‬ ‫רצתה שאתגייס לצבא ואשרת במדינה זרה.‬
‫ובעקבות מות אביך,‬ ‫ומי יירש את האחוזה אם תמות?‬
‫הדוד שלי.‬
‫לגיסתי יש כל העזרה הדרושה לה.‬ ‫לווה אותה החוצה.‬
‫לדעתך זו מזימה של דודי?‬
‫זה הגיוני, לא?‬
‫הוא איש רב עוצמה. מה נוכל לעשות?‬
‫לפתור את הפשע, כמובן.‬
‫אנולה, רק במזל שנינו שרדנו זמן רב כל כך,‬
‫ואת רוצה לנסוע למקום‬ ‫שבו נשקפת לנו סכנה ודאית?‬
‫לפעמים, לורד טיוקסברי,‬
‫צריך לטבול את הרגליים במים‬ ‫כדי למשוך את הכרישים הארורים!‬
‫למה שנרצה למשוך את הכרישים הארורים?‬
‫נקודה טובה.‬
‫זה רעיון נוראי.‬
‫ככל שאנו מתקרבים,‬ ‫כך הרעיון נראה גרוע יותר.‬
‫למה אנחנו עושים את זה?‬
‫בניגוד לרוב הגברות המכובדות,‬ ‫מעולם לא לימדו אותי לרקום.‬
‫לא הכנתי ורדים משעווה, לא תיקנתי ממחטות‬
‫ולא הכנתי שרשרות מצדפים.‬
‫לימדו אותי להתבונן ולהקשיב.‬
‫לימדו אותי להילחם.‬
‫זה מה שאימי הועידה אותי אליו.‬
‫סמוך עליי...‬
‫אמצא את התשובות שאנחנו צריכים.‬
‫את לא יודעת לרקום?‬
‫אנחנו צריכים לעשות את זה.‬ ‫אתה צריך לעשות את זה. אנחנו עושים את זה.‬
‫בוא.‬
‫איפה כל המשרתים?‬
‫ברוך הבא לעתיד.‬
‫אימא?‬
‫מה קורה?‬
‫הם יודעים שאנחנו כאן.‬
‫תתכופף!‬
‫רוץ!‬
‫הדלת נעולה!‬
‫רוץ!‬
‫הישאר כאן.‬
‫אנולה?‬
‫אל תפחדי.‬
‫אנולה...‬
‫את לא לבד.‬
‫מי שכר אותך?‬
‫בשביל מי אתה עובד?!‬
‫אנגליה.‬
‫סבתא?‬ ‫-כן.‬
‫חוששתני שכן.‬
‫נראה שאם ברצונך שמשהו ייעשה,‬
‫עלייך לעשות אותו בעצמך.‬ ‫-לא, אנולה.‬
‫איפה אימא שלי?‬
‫בלונדון.‬
‫עם הדוד שלך.‬
‫הם מחפשים אותך.‬
‫הם מעולם לא הבינו.‬
‫צר לי מאוד, יקירי.‬
‫עתיד המדינה מונח על כף המאזניים.‬
‫לא!‬
‫זה נעשה.‬
‫טיוקסברי!‬
‫לא! טיוקסברי!‬
‫תתעורר. קדימה.‬
‫לא...‬
‫לא!‬
‫טיוקסברי?‬
‫בזהירות.‬
‫אני לא אידיוט גמור, את יודעת.‬
‫נועדת להילחם.‬
‫זמנך תם.‬
‫- סקוטלנד יארד -‬
‫הייתי המומה לגמרי.‬ ‫-כן.‬
‫אדוני?‬ ‫-אל תהיה מגוחך.‬
‫לסטרד?‬
‫שרלוק הולמס.‬
‫אנחנו נפגשים שוב.‬ ‫-בבקשה.‬
‫יצא לך מוניטין מרשים למדי,‬
‫חרף כל מאמציך‬
‫להתחמק מהתקשורת.‬ ‫-מקרה המרקיז.‬
‫עליך לעצור את סבתו, המרקיזה האם.‬
‫היא מנסה להרוג אותו,‬
‫כפי שהרגה את אביו.‬
‫שתי שאלות.‬
‫איך הגעת למסקנה הזאת?‬
‫זו שאלה של נאמנות חצויה‬
‫ושל ירושה.‬
‫אם הנער ימות,‬ ‫דודו יתפוס את מקומו בבית הלורדים‬
‫ויתנגד לחוק הרפורמה ולהרחבת זכות ההצבעה,‬
‫בדיוק כפי שהמרקיזה האם רצתה.‬
‫הנער, בדומה לאביו, לא יתנגד לחוק.‬
‫אם כן, מדוע אינך חושד‬ ‫שידו של הדוד הייתה במעל?‬
‫במקרה של האב או הבן?‬
‫האב?‬
‫המדים שלו בתמונות בעיתונים.‬
‫המדליות על החזה שלו.‬
‫הוא לא היה במדינה כשאביו של הנער נהרג.‬
‫הוא נלחם במלחמה באפגניסטן.‬
‫האמת תמיד נמצאת מולנו.‬
‫כן.‬
‫צריך רק לחפש אותה.‬
‫שאלה שנייה.‬
‫איך אחותך הבינה זאת לפניך?‬
‫סליחה?‬
‫הוא נראה בסדר. אל תכרכרי סביבו, קרוליין.‬
‫בבקשה, אימא.‬ ‫-אפשר רק...‬
‫די. אני מנסה לזכות בכבוד מצד הגברים האלה.‬
‫זו האופנה עכשיו, את יודעת.‬ ‫-כן.‬
‫זה אכן ממסגר את פניך היטב.‬
‫אביך היה מתגאה בך מאוד.‬
‫ברכותיי.‬
‫סוף כל סוף אתה נראה‬ ‫כמו הטמבל שנולדת להיות.‬
‫לא.‬
‫אתה נראה טוב.‬
‫זה... טוב.‬
‫ההצבעה תיערך בעוד שעה.‬ ‫היא מעוררת עניין רב.‬
‫אני לא אמורה להשתחוות, נכון?‬ ‫עכשיו שאתה מה שלא תהיה?‬
‫ובכן, למען האמת,‬ ‫תמיד היית אמורה להשתחוות. פשוט...‬
‫בחרת שלא לעשות זאת.‬
‫אז...‬
‫את מוגנת? מצאת סידור נוח?‬
‫את כבר לא גרה בחדר השכור הנורא ההוא, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫השתמשתי בכספי הפרס מאימך...‬ ‫-שלקחת בחוסר רצון.‬
‫...ומצאתי מקום מגורים חדש.‬
‫ובכן, אימא אמרה שתמיד יהיה לך מקום בביתנו.‬
‫ברור שאימך לא בילתה די זמן בחברתי.‬
‫ואם אני הוא זה ש...‬
‫מזמין אותך לבוא?‬
‫הצעה אדיבה,‬
‫אבל עליי לסרב.‬
‫איך אני...‬
‫מתי אראה אותך שוב?‬
‫עוד לא נפטרת ממני,‬
‫הוויקונט טיוקסברי, מרקיז בזילוות'ר.‬
‫תודה.‬
‫אימא.‬
‫תשאיל לי את העיפרון שלך?‬
‫תודה.‬
‫מספרים הופכים לאותיות‬
‫שמרכיבות את המשפט...‬
‫"פגשי אותי באקדמיה המלכותית‬ ‫הערב בחמש. אימא".‬
‫ובכן...‬
‫זה לא צפוי.‬
‫תודה.‬
‫שלוש מחשבות עולות מייד במוחי:‬
‫א', אימא לא הייתה חותמת במילה "אימא",‬ ‫אלא ב"חרצית".‬
‫ב', האקדמיה המלכותית היא מוסד‬ ‫המדיר נשים באופן עקבי.‬
‫אימא לא הייתה בוחרת להיפגש שם.‬
‫והמחשבה האחרונה שלי היא‬
‫שאולי חשפתי את תוכניתי בפני אחי‬ ‫כשבדקתי את העיתון.‬
‫שרלוק הולמס כתב את ההודעה.‬
‫ואף על פי כן,‬ ‫העובדות אינן מדכאות את התקווה.‬
‫אתן לך חמישה ליש"ט אם תחליף בגדים איתי.‬
‫משהו?‬
‫שום דבר.‬
‫היא כבר ניצחה אותך פעם אחת, אח קטן,‬
‫וייתכן שעכשיו עשתה זאת שוב.‬
‫אני מאמין שהיא הבינה שכתבתי את ההודעה,‬
‫אבל אני מאמין גם שיצר הסקרנות יגבור עליה‬ ‫והיא תבוא לכאן בכל זאת.‬
‫לרוע המזל, טעית.‬
‫זה אפשרי.‬
‫ואף על פי כן, אם נמצא אותה שוב,‬
‫אני רוצה שהיא תהיה בת חסותי. אני אטפל בה.‬
‫ובכן, האחריות עוברת אליך.‬
‫אני מתנער ממנה.‬
‫בסדר גמור.‬
‫מוטב כך.‬
‫אתה טיפוס מוזר, אח קטן.‬
‫ואתה טיפוס זעפן, אח גדול.‬
‫אני מניח שאתה במצב הרוח המלבב הזה‬ ‫בגלל ההצבעה?‬
‫החוק עבר בקול אחד.‬
‫הפרחח הקטן, המרקיז טיוקסברי, הפציע לפתע,‬
‫וקולו הכריע את הכף.‬
‫אומנם אני נהנה לעמוד‬ ‫מחוץ לאקדמיה המלכותית...‬
‫הוא טיפוס מעניין, אתה יודע?‬
‫ואני חושד שהוא להוט אחרי אנולה הצעירה.‬ ‫-אז שיינשא לה.‬
‫אולי נישואים יאלפו את שניהם.‬
‫תצטרף אליי למשקה ניחומים במועדון?‬
‫כן. אקנה לך משקה, מייקרופט.‬
‫בוא כבר, שרלוק!‬
‫מה לכל הרוחות עשית?‬
‫חשבתי שראיתי משהו.‬
‫אחה"צ טובים, אנולה.‬ ‫-אחה"צ טובים.‬
‫יש לך אורחת.‬
‫זה חדר נחמד במפתיע.‬
‫אני אוהבת את המגע האישי.‬
‫איני יכולה להישאר זמן רב.‬
‫ייתכן שצופים בנו.‬
‫איך מצאת את זה?‬
‫שרלוק מצא אותו.‬
‫חשבתי ששכחת אותו.‬
‫כשהיית קטנה, לקחת אותו לכל מקום.‬
‫גררת אותו מאחורייך...‬ ‫-שרלוק סיפר לי.‬
‫שמעת שלמלכה ויקטוריה...‬ ‫-שרלוק סיפר לי גם את זה.‬
‫ובכן...‬
‫נחמד ששניכם התקרבתם זה לזה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫רציתי להגיד לך לאן אני הולכת,‬
‫אבל זה היה מסוכן מדי.‬
‫את כבר לא בסכנה?‬
‫לא עזבתי אותך כי לא אהבתי אותך.‬
‫עזבתי למענך...‬
‫כי לא יכולתי לסבול את המחשבה‬ ‫שהעולם הזה יהיה העתיד שלך.‬
‫הייתי חייבת להיאבק.‬
‫את חייבת לעשות רעש‬
‫אם את רוצה שישמעו אותך.‬
‫זה מצחיק.‬
‫חשבתי ש...‬
‫שאני אהיה זו שתשנה את העולם.‬
‫חוק הרפורמה.‬
‫זה נכון? את עשית זאת?‬
‫איזו אישה מופלאה נהיית.‬
‫תודה על האירוסים.‬
‫אם תזדקקי לי אי פעם,‬
‫אפקח עין ואחפש אותם.‬
‫את חייבת ללכת.‬ ‫-כן, אבל...‬
‫בואי נישאר ככה קצת.‬
‫אני אשמח.‬
‫ובכן, כיצד לסיים?‬
‫שמי אנולה,‬
‫ואנולה מהסוף להתחלה זה "לבד" באנגלית.‬
‫במשפחת הולמס, כל אחד מוצא את דרכו.‬
‫אחיי עשו זאת,‬
‫אימי עשתה זאת,‬
‫וגם עליי לעשות זאת.‬
‫אבל עכשיו אני מבינה שלהיות לבד‬ ‫אין פירושו להיות בודדה.‬
‫אימא מעולם לא רצתה בכך.‬
‫היא רצתה שאמצא את החופש שלי...‬
‫- עתידנו תלוי בך -‬
‫את העתיד שלי,‬
‫את התכלית שלי.‬
‫אני בלשית,‬
‫אני מפצחת צפנים,‬
‫ואני מוצאת נשמות אבודות.‬
‫חיי הם שלי בלבד.‬
‫והעתיד תלוי בנו.‬
‫- מבוסס על ספרה של ננסי ספרינגר -‬
‫- "תעלומת המרקיז הנעלם:‬ ‫סיפור מסתורין של אנולה הולמס" -‬