Mulţumiri traducătorului!
Sincronizarea: "roeduard" pentru varianta "Eternal. Sunshine. Of. The. Spotless. Mind.2004.720p. BrRip. X264. YIFY"
Mulţumesc.
[Trenul în direcţia Montauk soseşte la linia B.]
Gânduri întâmplătoare
de Ziua Îndrăgostiţilor, 2004.
Sărbătoarea a fost inventată de fabricanţii de felicitări
[Călătorii în direcţia Montauk sunt rugaţi...]
pentru a-i face pe oameni să se simtă groaznic.
Am chiulit de la muncă azi.
Am luat trenul până la Montauk.
[Trenul de Montauk pleacă de la linia B.]
Nu ştiu de ce.
Nu sunt un om impulsiv de fel.
Probabil m-am trezit prea agitat de dimineaţă.
Trebuie să-mi repar maşina.
Bună, Cindy.
Joel la telefon.
Joel.
Ştii, nu mă simt prea bine azi...
Nu, cred că toxiinfecţie alimentară.
E un frig pe plaja asta de-ţi îngheaţă oasele.
Montauk în februarie. Bravo, Joel!
Pagini rupte.
Nu-mi amintesc să le fi rupt.
Se pare că e prima dată când scriu după doi ani.
Nisipul e supraestimat.
Nu-i altceva decât pietricele mici de tot.
De-aş face cunoştinţă cu cineva!
Dar şansele ca asta să se întâmple sunt slabe,
având în vedere că sunt incapabil de contact vizual cu o femeie
pe care nu o cunosc.
Poate că ar trebui să mă împac cu Naomi.
Era simpatică.
E bine să fii simpatic.
M-a iubit.
Doar în noaptea asta... David şi Ruth Laskin...
De ce oare mă îndrăgostesc de toate femeile
pe care le văd şi care îmi acordă un dram de atenţie?
Bună!
Pardon...
Am zis bună.
Bună... ziua, bună!
Te deranjează dacă vin mai aproape?
Până unde mergi?
Rockville Center.
Pe bune? Şi eu.
- Serios? - Ce coincidenţă!
Ne cunoaştem de undeva?
Faci cumpărături la Barnes & Noble?
Da, sigur.
- Asta era! - Da?
Te-am mai văzut, omule.
Sunt muncitor cu cartea acolo de vreo...
cinci ani.
- Iisuse! - Cred că te-aş fi reţinut.
Cinci ani deja? O fi din cauza părului.
- Ce să fie? - Îşi schimbă des culoarea.
De asta s-ar putea să nu mă recunoşti.
- Se cheamă Blue Ruin. - Aha...
- Şmecher nume, nu? - Îmi place.
Mă rog, firma asta face o gamă întreagă de culori
cu nume la fel de şmechere
ca Red Menace, Yellow Fever,
Green Revolution.
Asta ar fi o slujbă, să inventezi nume d-astea.
Chiar crezi că ar putea exista o asemenea slujbă?
La urma urmei câte culori de păr pot exista?
Cincizeci, cu indulgenţă.
Există cineva cu slujba asta.
Agent Orange! Eu am inventat-o pe asta.
Personalitatea mea se aplică sub formă de pastă.
Mă îndoiesc foarte mult c-ar fi aşa.
Nu mă cunoşti aşa că...
n-ai de unde şti, nu-i aşa?
Scuze. Voiam doar...
să fiu simpatic.
M-am prins.
Apropo, mă numesc Clementine.
Eu sunt Joel.
Bună, Joel!
Fără glume pe seama numelui meu.
Ah, stai, n-ai face una ca asta,
tu încerci să fii simpatic.
Nu ştiu nici o glumă pe seama numelui tău.
Huckleberry Hound...
Nu ştiu ce înseamnă.
Huckleberry Hound?
- Ce-ai, eşti nebun? - Aşa se aude...
"O, draga mea, o, draga mea, o, draga mea, Clementina"
"Te-am pierdut şi dusă ai fost"
"Şi regret nespus, Clementina".
- Nu? - Îmi pare rău.
E un nume frumos, e chiar simpatic.
Înseamnă iertătoare, nu?
Clemenţă?
Deşi nu se potriveşte deloc.
Sunt o scorpie răzbunătoare, ca să fiu sinceră.
N-aş prea crede că eşti aşa.
De ce n-ai crede că-s aşa?
Nu ştiu... eu doar...
Nu ştiu... doar...
Pari simpatică, aşa că...
Acum eu sunt simpatică?
Doamne, alte adjective mai ştii?
Nu am nevoie de "simpatică".
Nu am nevoie să fiu aşa
şi nici alţii nu e nevoie să se poarte aşa cu mine.
Joel?
Te cheamă Joel, nu?
Da.
Iartă-mă că am ţipat la tine.
Nu prea sunt în apele mele azi.
Mi-e ruşine să recunosc că de fapt
îmi place că eşti simpatic.
Acum, adică...
Eu una habar n-am de la o secundă la alta ce-mi place.
Dar în momentul ăsta
chiar mă bucur că eşti simpatic.
Am nişte lucruri
pe care trebuie...
- Scriam... - Oh, scuze!
- Nu, nu! - E în regulă!
Atunci te-am pupat!
Doamne sfinte!
Bună!
Pot să te duc cu maşina... dacă vrei.
E frig.
Bine.
E cam ger, aşa e.
N-oi fi vreunul din ăia care hărţuiesc oamenii, nu?
Nu, nu sunt. Ai uitat că tu m-ai abordat mai devreme?
Ăsta-i cel mai vechi truc din "Manualul de hărţuire".
Serios?
Există un "Manual de hărţuire"?
Trebuie neapărat să-l citesc.
Îmi cer scuze pentru ieşirea de ţăcănită.
De fapt nu sunt ţăcănită.
Nici o problemă.
Nici nu te-am considerat ţăcănită.
Vrei să bei ceva?
Am o grămadă de băuturi şi aş putea...
Nu contează.
Scuze, a fost o prostie din partea mea. Mi-e şi ruşine.
- Nu, nici vorbă. - Noapte bună, Joel.
Două "Blue Ruin".
- Mersi. - Până la fund, tinere.
Face partea de seducţie mai puţin respingătoare.
Glumesc! Zău aşa!
Nu eşti prea vorbăreţ, nu-i aşa?
Scuze. Doar că...
viaţa mea nu-i prea...
interesantă.
Mă duc la muncă.
Mă întorc acasă.
Nu ştiu ce-ar fi de zis.
Să vezi ce-i în jurnalul meu...
Acolo... E ca şi cum...
Serios?
Eşti trist? Sau neliniştit din cauza asta?
Eu n-am linişte la gândul că nu-mi trăiesc viaţa
la maxim, înţelegi?
Profitând de fiecare ocazie,
ca să fiu sigură că nu irosesc nici o clipă
din puţinul timp pe care-l am.
Şi eu mă gândesc la asta.
Eşti tare simpatic...
Trebuie să mă abţin să mai zic simpatic.
O să mă mărit cu tine.
Ştiu sigur asta.
Bine.
Joel...
ce-ar fi să mergem odată pe râul Charles împreună?
De obicei îngheaţă în perioada asta.
- Sună periculos. - Tocmai.
O să pregătesc un picnic,
un picnic de noapte,
picnicurile de noapte sunt altfel... şi...
Sună bine...
Dar e cazul să plec.
- Mai bine rămâi. - Nu... eu...
- Trebuie să mă trezesc devreme. - Vreau să mă suni.
Faci asta?
Mi-ar plăcea.
Da.
Urează-mi la mulţi ani de Ziua Îndrăgostiţilor când suni.
Ar fi... simpatic.
Aşa târziu?
Abia am intrat pe uşă.
Ţi-e dor de mine?
În mod surprinzător, da, chiar mi-e dor de tine.
Ai zis da.
Asta înseamnă că suntem căsătoriţi.
Aşa se pare.
Atunci mâine seară...
Lună de miere pe gheaţă?
Gheaţa e foarte groasă în perioada asta.
- Ştiu şi eu... - Hai... hai...
Hai, hai, hai.
Cât de frumos e!
Nu-i aşa?
Nu te duce prea departe!
- Ai păţit ceva? - Au!
Au, fundul meu!
- Mai bine mă întorc... - Hai, vino!
- Hai! - Şi dacă se rupe?
Dacă?! Chiar îţi pasă în momentul ăsta?
Vino aici, te rog.
Uşurel. Uşurel, uşurel.
Alunecă bine!
- Să-ţi arăt figura asta... - Ce faci?
Haide!
Cred că am auzit cum crapă.
Nu crapă
şi nici nu se rupe, atât e de groasă.
Arată-mi constelaţiile pe care le ştii.
Păi...
Nu ştiu nici una.
Arată-mi-le pe cele pe care le cunoşti.
Bine.
Uite, ăla e Osidius.
Unde?
Chiar acolo, vezi? Un fel de rotunjire
cu o cruce.
Osidius cel Emfatic.
Faci mişto, aşa-i?
Nu... Osidius, uite-l acolo.
Rotunjire şi cruce.
Mai taci din gură!
Clementine...
Cucurigu!
Scuze că te-am trezit.
Am ajuns.
Pot să vin pe la tine...
să dorm?
Sunt frântă.
Bine... da.
- Sigur. - Să-mi iau doar periuţa.
Da...
Pot să vă ajut?
Cum adică?
Pot să vă ajut cu ceva?
Nu.
Ce căutaţi aici?
Nu înţeleg exact sensul întrebării.
Mersi.
ÎŢI MAI AMINTEŞTI DE MINE?
Căutăm 159.
Ce număr scrie acolo?
Scrie...
Fir-ar să fie! Puteau să lumineze numărul
sau măcar să pună un număr...
- El e? - Cred că da.
El e.
Salut, Joel.
Salut, Frank.
Fir-ar să fie!
De Ziua Îndrăgostiţilor primesc felicitări doar de la maică-mea.
Ce poate fi mai trist?
Eşti norocos c-o ai pe Clementine.
E tare tipa.
V-aţi făcut planuri de Ziua Îndrăgostiţilor?
Nu.
Mai e doar o zi, trebuie să faceţi rezervări,
doar nu vreţi să petreceţi la Mickey D.
McRomance!
Nu vrei nişte cartofi să meargă cu shake-ul?
Trebuie... să mă culc, Frank.
E 20:30.
Patrick, încetează!
Să înceapă spectacolul la Apollo!
Mai încet!
Salut, Joel! Cum merge?
Oh, salut, Frank.
De Ziua Îndrăgostiţilor primesc felicitări doar de la maică-mea.
Ce poate fi mai trist?
Eşti norocos c-o ai pe Clementine.
V-aţi făcut planuri de Ziua Îndrăgostiţilor?
Nu.
Mai e doar o zi, trebuie să faceţi rezervări,
doar nu vreţi să petreceţi la McD.
- Nu! - Ba da. Înţelegi?
Mai sunt doar trei zile până la Sf. Valentin.
Sunt dispus să fiu eu cel care găseşte o soluţie.
Aşa că o sun şi...
şi-a schimbat numărul.
Aşa că mă duc la Antic Attic
să-i cumpăr ceva...
M-am gândit să trec pe la ea, la serviciu,
şi să-i fac un cadou înainte de Ziua Îndrăgostiţilor şi...
n-o să vă vină să credeţi...
Ea era acolo cu...
un tip, un tip foarte tânăr
şi se uită la mine de parcă nici nu m-ar cunoaşte.
Doriţi ceva?
Vă pot ajuta să căutaţi ceva?
- Bună, Clemişor! - Patrick!
Puişorule!
- Ce cauţi aici, puiule? - Am vrut să-ţi fac o surpriză.
Să-mi spuneţi dacă aveţi nevoie de ceva.
Foarte bine!
Ce mai faci?
Destul de bine, cam plictisită. Cam obosită. Tu ce mai faci?
- Aşa îmi doresc ce-i în costumul tău... - Ce bine!
De ce?
De ce mi-ar face una ca asta?
Vrea careva să tragă un fum?
Doamne, Rob, mai lasă-ne!
- Mă pedepseşte. - Ştiu.
- Pentru sinceritate. - E groaznic.
- Ar trebui să mă duc pe la ea. - Nu, nu, nu...
Nu cred că vrei asta, omule.
Dă-te jos.
- E prea... - Da, aşa e.
Da, nu vreau să par disperat.
Joel, de ce nu îl iei ca pe un semn?
S-o termini fără remuşcări, aşa-i?
Joel.
- Pe bune acum. - Rob...
- Uite cum stă treaba. - Rob, nu face asta.
Rob, ce faci?
Ce dracu' propui să fac, Carrie?
- Ce soluţii ai propus de curând? - Nu ne băga pe noi aici pentru că
nu e problema noastră, nu e vorba de noi.
De acord. Nu e vorba de noi. E vorba de Joel.
Care e adult, OK? Nu puiul mamei Carrie!
Dar tu...?
Astea-s rufele tale murdare!
Minunat!
Foarte bine!
Aşa...
"Lui Clementine Kruczynski i-a fost şters Joel Barish din memorie.
Vă rugăm să nu mai menţionaţi relaţia lor de faţă cu ea.
Cu mulţumiri, LACUNA Inc."
- Ce-i asta? - Nu ştiu.
E un loc în care se face o chestie.
Bună dimineaţa. Lacuna.
Îmi pare rău. Acea ofertă a expirat după Anul Nou.
Da, sigur. Vă putem programa pe...
Ce ziceţi de 5?
E într-o miercuri.
Perfect. Puteţi să-mi spuneţi pe litere?
Voi avea nevoie de un număr de contact în timpul zilei.
Grozav! O zi bună!
Pe curând.
Pot să vă ajut cu ceva?
- Mă numesc Joel Barish. - Cum?
Mă numesc Joel... Barish.
- Am programare la doctorul... - Mierzwiak.
Vă rog să completaţi acest formular.
Vreau doar să stau de vorbă cu dumnealui.
Tot va trebui să completaţi formularul.
- Da? - Mulţumesc.
Minunat...
Nu am pix.
Aveţi un pix chiar acolo.
Bună dimineaţa. Lacuna.
Ah, da. Acea ofertă a expirat după Anul Nou.
Dle Barish?
- Cum ne simţim azi? - Nu prea grozav, să fiu sincer.
Doamne sfinte, Stan!
- Scuze, eu doar... - Muncesc, nu vezi?
Scuze.
- Astea sunt, dle doctor. - Mulţumesc.
Nu trebuia să vedeţi asta.
Îmi pare rău.
Toate astea sunt o farsă. E mâna lui Clem...
Vă pot asigura că nu este.
Nu.
Nu, nu există aşa ceva.
Dosarele noastre sunt confidenţiale, dle Barish,
deci nu vă pot prezenta dovezi.
Tot ce vă pot spune e că domnişoara Kruczynski nu era... fericită
şi dorea să treacă peste asta.
Noi oferim această posibilitate.
"Domnişoara Kruczynski nu era fericită"
"şi dorea să treacă peste asta."
"Noi oferim această posibilitate."
Ce mai e şi asta?
Sunt cel mai simpatic tip cu care a ieşit vreodată.
Fir-ar să fie!
Rob, ia o pauză!
Nu-i nimic, lasă-l.
Construiesc o căsuţă pentru păsări.
Ce să zic, Joel? Aşa e Clementine.
E mai impulsivă.
S-a hotărât să te şteargă aproape dintr-un capriciu.
Un capriciu?!
De ce, de ce, de ce? De ce ai făcut una ca asta?
- Staţi, staţi, nu puteţi... - Doctor Mierzwiak?
Îmi pare rău, dle doctor, pur şi simplu a dat buzna înăuntru.
- Vreau să mi-o faceţi, acum! - I-am zis că înaintea Zilei Îndrăgostiţilor
- suntem foarte aglomeraţi... - E în regulă, Mary.
Dar aşteaptă şi alţi oameni.
Dle Barish, poftiţi înăuntru.
- Mary, ocupă-te tu de dna Woo. - Da, sigur.
La revedere, dnă Woo.
Primul lucru pe care-l dorim de la dumneavoastră, dle Barish,
este să mergeţi acasă şi să adunaţi toate lucrurile
care au vreo legătură cu Clementine.
Orice.
Vom folosi aceste lucruri pentru a crea o hartă a prezenţei
lui Clementine în creierul dumneavoastră.
Deci vom avea nevoie de
fotografii, îmbrăcăminte, cadouri,
cărţi cumpărate de ea,
CD-uri cumpărate împreună,
pagini de jurnal.
Cu scopul de a elimina din casa dumneavoastră,
din viaţa dumneavoastră,
pe Clementine.
Odată harta creată,
tehnicienii noştri vor efectua ştergerea la domiciliul dumneavoastră diseară.
În acest fel, când vă veţi trezi de dimineaţă
veţi fi în patul dumneavoastră,
ca şi cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
Cu o viaţă nouă deschizându-se în faţa ochilor.
Cască ochii, deşteptule!
Îmi pare rău, doamnă Sobel.
Nu puteţi fi supusă la 3 intervenţii într-o lună.
Nu aceasta este politica noastră.
Ce mai faceţi, dle Barish?
Alo? Aici sunt.
Ştiu că e o urgenţă. Facem tot posibilul, vă putem programa
pe 1 martie.
Poate vorbiţi cu doctorul şi el...
Bine, atunci. Să stabilim o programare.
În ce zi aţi prefera să veniţi săptămâna aceasta?
- Dle Barish! - E foarte ocupat în după-amiaza asta.
Poate ar fi mai bine mâine în jur de 12:15. Se poate?
Februarie e foarte aglomerat la noi din cauza Zilei Îndrăgostiţilor.
Acesta este Stan Fink,
unul dintre cei mai experimentaţi şi pricepuţi tehnicieni ai noştri.
Se va ocupa de cazul dumneavoastră în seara aceasta.
Îmi pare bine să vă cunosc, domnule Barish.
Mă numesc Joel Barish.
Şi mă aflu aici pentru a o şterge pe Clementine Kruczynski.
Foarte bine. Acum spuneţi-mi despre...
Clementine.
Eram
cu o tipă,
Naomi,
cu vreo doi ani în urmă.
Prietenii mei, Rob şi Carrie, ne-au invitat la o petrecere pe plajă.
Mie nu-mi plac petrecerile,
Naomi n-a putut veni, dar...
eu m-am dus şi...
am cunoscut-o pe Clementine.
Mă scuzaţi.
Să începem cu amintirile cele mai recente
şi să coborâm în trecut, mai mult sau mai puţin.
Există un nucleu emoţional în fiecare amintire,
iar când acest nucleu este eradicat
amintirea intră într-un proces de degradare.
Când vă veţi trezi de dimineaţă,
toate amintirile asupra cărora s-a intervenit
se vor fi estompat şi vor fi dispărut.
Precum un vis avut înainte de a vă trezi.
Există riscul vătămării creierului?
Din punct de vedere tehnic
intervenţia ESTE o vătămare a creierului.
Dar este comparabilă cu o noapte de beţie copioasă.
Nu veţi avea ce regreta.
Staţi confortabil?
În următoarele minute, dle Barish,
vom crea efectiv o hartă a creierului dumneavoastră.
Să începem deci,
dacă dorim să efectuăm intervenţia diseară.
Avem destul de lucru.
Vă rog să priviţi şi să reacţionaţi la aceste obiecte, dle Barish.
Vă rog.
- E o poveste întreagă cu globul... - De fapt, dle Barish,
impulsurile emoţionale sunt mult mai clare dacă vă abţineţi de la orice
descriere verbală a obiectelor.
Vă rog să vă concentraţi asupra amintirilor.
Mă scuzaţi.
Activitate normală în acea zonă. Impulsuri normale.
Foarte bine.
Încă un obiect.
Următorul obiect.
Cap din cartof.
Următorul obiect.
Vă rog să vă concentraţi pe amintiri.
Patrick, pot să te rog ceva?
Verifică, te rog, regulatorul de voltaj.
- Cum arată? - E în regulă.
- Serios? - Nu prea şterg
pe cât mi-ar plăcea de bine.
Din punct de vedere tehnic
intervenţia ESTE o vătămare a creierului.
Dar este comparabilă cu o noapte de beţie copioasă.
Verifică, te rog, legăturile.
Ah, aici eraţi.
Ce caut acolo?
Nu înţeleg ce-mi văd ochii.
Ce caut...
aici...
Dumnezeule, deja vu!
Deja vu!
- E aşa de... - În regulă, trebuie să începem,
dacă dorim să efectuăm intervenţia diseară. Avem destul de lucru.
Sunt în mintea mea, nu-i aşa?
Da, aşa trebuie să fie.
Redarea este destul de fidelă.
Aşa ar arăta.
Foarte bine.
Ne vom debarasa de aceste suveniruri după ce terminăm aici.
În acest fel nu veţi fi derutat ulterior de prezenţa lor
inexplicabilă în casa dumneavoastră.
- Patrick? - Da?
- Patrick... - Poţi să verifici legăturile?
- Patrick? - Văd impulsuri ale vocii mele.
- Patrick? - De ce sunt atâtea cabluri?
E mai bine acum?
- Eşti sigur că ai setat cum trebuie? - E mai bine acum?
- Ce mai faceţi, dle Barish? - Iată, dle Barish...
Da, acum e mai bine.
Nu prea îmi place chestia asta.
Încearcă asta.
Aproape c-am terminat.
Un jurnal!
Ne va fi de foarte mare folos.
Am cunoscut pe cineva în seara asta.
Fir-ar să fie, nu ştiu ce să fac. O cheamă Clementine
şi e extraordinară. Nu ştiu... o cheamă... dar...
Iisuse!
- Ai grijă! - Ce-i, ce s-a întâmplat?
Linişteşte-te!
Las-o mai moale.
E în regulă acum.
Totuşi să nu-l prăjim pe tipul ăsta.
Gata, am rezolvat-o şi pe asta.
Casa asta parcă-i o cocină, nu ţi se pare?
E un apartament, Patrick.
Atunci nu chiar o cocină, dar e comun,
lipsit de inspiraţie.
Şi mai are şi un miros rânced.
Patrick...
am putea totuşi...
să trecem peste asta? Ne aşteaptă o noapte foarte lungă.
- Bine. - Treci.
Asta e ultima dată când te-am văzut.
E ora trei.
Ţi-am cam... lovit maşina.
Ai condus beată? E de-a dreptul jalnic.
Eram doar puţin ameţită.
Să nu mă faci jalnică!
Chiar e jalnic.
Şi pe deasupra iresponsabil din partea ta.
- Puteai să omori pe cineva. - O, Doamne...
Mai ştii... poate chiar ai omorât pe cineva. Să dau drumul la ştiri ca să verificăm?
Să mă uit la radiator să văd dacă sunt copii sau animale acolo?
N-am omorât pe nimeni, fir-ar să fie! E doar o nenorocită de tablă înfundată!
Eşti ca o caţă bătrână.
Şi tu cum eşti?
- O alcoolică? - O alcoolică?
Doamne, parcă ai trăi în anii '50!
O alcoolică?
Recunoaşte, Joelly, ai intrat în panică
pentru că am ieşit până târziu fără tine.
Şi în creieraşul tău de limbric
încerci să-ţi dai seama:
oare şi-a tras-o cu cineva în seara asta?
Vezi tu, Clem...
Am presupus că ţi-ai tras-o cu cineva.
Nu aşa îi faci tu pe ceilalţi să te placă?
Îmi pare rău!
Clem, n-am vrut, mă înţelegi?
- Cheile! - Voiam doar...
- Nu mai am ce face cu ele. - Eram doar...
furios, deranjat, ceva de genul... Nu ştiu...
Clem?
S-a rezolvat.
- Mary trece pe aici în seara asta. - Serios?
Da. Mă gândeam că poate vrei să ştii.
Îmi place Mary.
Îmi place când vine în vizită. Doar că nu cred că ea mă simpatizează.
Ba îi eşti simpatic.
Aşa, poate ar trebui să-mi invit şi eu prietena aici.
- Am o prietenă acum. - Fă cum vrei.
Ţi-am zis că... a, da.
Ţi-am zis că am o nouă prietenă?
Trebuie să ne concentrăm aici, Patrick.
Problema e...
situaţia mea e...
puţin stranie.
Situaţia cu prietena mea.
Sunt sigur că aşa e.
Nu pot să cred!
Clem, lasă-mă să te duc cu maşina acasă.
Dispari din ochii mei, poponarule!
Uită-te în jurul tău!
Totul se năruieşte!
Te şterg şi mă bucur!
Tu mi-ai făcut-o prima!
Nu-mi vine să cred că mi-ai făcut una ca asta!
Clem! Mă auzi?
Mâine dimineaţă nu vei mai fi!
Finalul perfect al al unei poveşti de rahat!
Ce pot să fac dacă o fată se simte atrasă de mine?
- E vreo problemă? - Nu, doar că e amuzant.
Cine crezi că arată mai bine?
Eu sau tipul ăsta?
Patrick, haide să ne concentrăm.
O ştii pe tipa pe care am rezolvat-o săptămâna trecută?
Pe cea cu... cartofii?
Tipa aia?
Da, e prietena tipului ăsta.
Iubita lui.
- Era! - Da.
- Am avut noi grijă de asta. - Dumnezeule!
Păi, să vezi...
M-am cam îndrăgostit de ea în noaptea aia.
- Ce? Ticălosule ce eşti. - Ce-i?
Era inconştientă, omule.
Dar era frumoasă şi...
i-am furat şi o pereche de chiloţi.
- Doamne sfinte! - Ce? Nu e vorba că erau...
Vreau să zic că erau curaţi.
Nu-mi zice treburile astea, omule. Nu vreau să aud chestii d-astea.
- Erau curaţi... - Gata, gata, ajunge!
- Bine. - Hai că avem treabă.
- Bine? - Perfect.
Dă-mi hârtiile.
Mai e ceva.
După ce am rezolvat-o
m-am dus la ea la serviciu şi am invitat-o să ieşim undeva.
Ce-ai făcut?
Dumnezeule!
Doamne sfinte, Patrick!
Tu îţi dai seama cât e de...
- Lipsit de etică? - Pe bune, nu-i aşa grav. Noi...
Ce? Te uiţi la mine de parcă e cine ştie ce. Care-i problema?
Patrick! Ai furat chiloţii unei fete!
E cineva aici.
Ţi-a furat lenjeria.
Eu nu văd pe nimeni.
Joel?
Unde-mi sunt încălţările?
Să înnebunesc, nu alta.
Trebuia să te părăsesc atunci, în bazar.
Vrei să plecăm?
Vreau un copil.
Hai să vorbim despre asta mai târziu, bine?
Nu. Vreau să am un copil.
Nu cred că suntem pregătiţi.
Tu nu eşti pregătit.
Clem, chiar crezi că ai fi în stare să ai grijă de un copil?
Ce?!
Nu vreau să vorbim despre asta aici.
Nu te aud. Niciodată nu înţeleg ce dracu' zici...
Am zis că nu vreau să vorbesc despre asta aici!
- Ba o să vorbim despre asta! - Eu nu vreau să...
- Fac asta aici! - Nu poţi să zici aşa ceva...
- Şi pe urmă să zici că nu vrei să vorbeşti. - Îmi pare rău, Clem...
Aş fi o mamă foarte bună. Iubesc copiii.
Sunt creativă şi isteaţă şi aş fi o mamă a dracului de bună!
Tu, Joel! Tu eşti cel care nu-şi poate lua vreun angajament.
Dispare!
Habar n-ai cât de norocos eşti că mă interesează soarta ta!
Nu pot să-mi dau seama de ce! Ar trebui s-o termin cu tine chiar acum!
Să te las în bazar, ca să meditezi la bizareria ta.
A dispărut!
Vezi poate îţi găseşti la antichităţi un balansoar în care să putrezeşti.
- Bună, Patrick. - Bună Mary, ce mai faci?
- Bună. - E groaznic de frig afară.
- Ne-ai găsit uşor? - Da.
Amărâtul de el.
- N-aveţi nişte băutură adevărată? - Încă nu ne-am uitat.
Patrick...
Daţi-mi voie să fac eu onorurile.
Mary mă urăşte.
Nu am prea mare noroc la femei.
Poate dacă nu le mai furi chiloţii...
- Stan, mai era ceva... - Nu!
Aşa-i că tu nu voiai, Patrick?
Nu, nu, e în regulă.
"Binecuvântaţi sunt cei care uită, căci ei se aleg cu ce-i mai bun"
"chiar şi din propriile greşeli."
E din Nietzsche.
"Dincolo de bine şi de rău". L-am descoperit în Bartlett's.
Ce e Bartlett's?
E o carte de citate, Patrick.
O carte care conţine citate.
Cred că într-o zi şi Howard va apărea în Bartlett's.
- Cu siguranţă. - Howard e Bartlett's în carne şi oase.
- E posibil să-l treziţi? - Nu.
Nu poate fi trezit.
Nu-mi spui anumite lucruri, Joel.
Eu sunt o carte deschisă.
Eu îţi spun totul.
Fiecare lucru nenorocit de care mi-e ruşine.
Nu ai încredere în mine.
A vorbi în continuu nu înseamnă neapărat a comunica.
Eu nu fac asta.
Vreau să te cunosc.
Eu nu vorbesc în continuu!
Doamne!
Oamenii trebuie să împartă anumite lucruri, Joel.
Asta se cheamă intimitate.
Chiar sunt foarte supărată că ai putut să-mi zici aşa ceva!
Scuze.
Doar că viaţa mea nu e atât de interesantă.
Vreau să citesc jurnalul ăla în care te văd mâzgălind mereu.
Ce tot scrii acolo dacă nu ai gânduri, pasiuni sau...
iubire?
19 noiembrie 2003.
Mâncăm la Kang's din nou.
Am ajuns oare ca acele cupluri blazate
de care ţi-e milă când le vezi la restaurant?
Suntem oare acei morţi la masă?
Nu pot să suport ideea că noi am fi un cuplu despre care lumea gândeşte aşa.
Îmi place cum stă.
Cum e puiul?
E bun.
- Mai vrei? - Nu, mulţumesc.
Acum o să fie beată şi ridicolă pe deasupra.
Am o rugăminte la tine,
ce-ar fi să cureţi dracu' firele de păr de pe săpun după ce faci duş?
- Da... A, da. - E puţin cam...
- Scârbos. - ... scârbos.
E pur şi simplu...
- Respingător. - ... respingător.
Patrick, se poate să terminăm odată?
Patrick...
Bună, Mandarină!
Patrick, tu erai...
Mă simt groaznic în momentul ăsta.
De ce? Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu, dar sunt atât de derutată de starea lucrurilor.
Pot să vă ajut cu ceva, domnule?
Derutată? De ce să fii derutată? Totul e în regulă.
- Mă iubeşti? - Sigur că da.
Unde o fi secţiunea "Ajută-te singur"?
- Tu crezi că sunt urâtă? - Nu, eşti frumoasă.
- Poate ar trebui să vin pe la tine. - Nu, nu...
nu ştiu, sunt ca vai de mine, Patrick.
Ştii...
Lasă-mă să vin pe la tine ca să te înveselesc.
Bine.
Stan, pot să plec puţin?
- Prietena mea e foarte supărată. - Patrick.
- Suntem până-n gât cu amărâtul ăsta... - Lasă-l să plece, Stan.
Lasă-l să plece. Te ajut eu. Cât poate fi de greu?
Ce ţi-am zis? Mă urăşte. Vrea să mă vadă plecat.
Pleacă.
Ajung imediat, Mandarină.
Îţi place?
Ca să se asorteze perfect cu hanoracul meu.
- Îmi place. - Îţi place?
Parcă ai fi o mandarină.
Clementină-mandarină.
Suculentă şi fără seminţe.
Îmi place.
Îmi plac mandarinele!
Mă vezi imitând raţe?
Mandarină...
Sunt o raţă.
De unde ştie să te strige aşa?
Cine să ştie?
- Doamne! - E foarte ca lumea.
Clem?
Aşa îşi zic ei, ca şi The Clash,
unica trupă care contează. Îşi zic aşa dintr-un motiv precis.
- E uimitor... - Ca dreptate socială...
- ... da, absolut incredibil. - ... ceea ce oferă Howard lumii.
Da!
Să permită oamenilor s-o ia de la capăt.
E superb. Când te uiţi la un copil vezi că e atât de pur,
atât de liber şi atât de curat.
Adulţii sunt o amestecătură de tristeţe şi
fobii.
Iar Howard face ca toate astea să dispară.
- Ce se întâmplă, puiule? - Nu ştiu.
Habar n-am. Sunt derutată, sunt speriată...
- Mă simt de parcă aş dispărea. - Să dispari?
Mi se decojeşte pielea. Îmbătrânesc.
- Nu mai înţeleg nimic din ce se întâmplă. - Nu îmbătrâneşti.
Nu mai înţeleg nimic!
- Nu mai înţeleg nimic. - Of, Mandarină.
Nu mai înţeleg nimic.
E în regulă, totul e în regulă.
Ce-ar fi să mergem undeva să dansăm?
Da... Vrei să mergem în Montauk împreună?
- Montauk? - Da... nu!
- Hai cu mine în Boston. - Sigur, putem merge weekend-ul viitor.
Nu, nu, acum, acum.
Da, trebuie să merg acum. Trebuie să văd acum râul Charles îngheţat.
Bună, sunt Joel.
Lăsaţi un mesaj după semnal.
Voi lua eu legătura cu dumneavoastră.
Omule, răspunde. Răspunde!
Alo?
Care-i treaba?
Am o problemă cu tipa aia în vârstă.
Poţi să te descurci singur în seara asta?
Îmi pare sincer rău, omule.
Nici o grijă, omule, sunt stăpân pe situaţie,
şi oricum a cam intrat pe pilot automat.
Mersi, Stan. Îţi rămân dator.
Omule, trebuie să închid urgent.
Râul Charles...
"Ia uite, eu cu tine pe râul Charles."
"Aş muri chiar în clipa asta, Clem".
"Sunt pur şi simplu fericit".
"N-am mai simţit niciodată asta. Sunt exact acolo unde aş vrea să fiu".
Sunt aşa nerăbdătoare!
Şi eu sunt nerăbdător!
Super.
Ţi-am...
Ţi-am cumpărat un...
ceva...
La mulţi ani anticipat de Ziua Îndrăgostiţilor.
Ce e?
Nu ştiu. Deschide-l.
- E superb! - Îţi place?
Da, e chiar pe gustul meu, serios.
N-am mai fost niciodată cu un tip care să-mi ia o bijuterie şi să-mi placă.
Mersi.
- Joelly? - Da,
Mandarină.
Sunt urâtă?
În copilărie credeam că sunt urâtă.
Nu-mi vine să cred că plâng deja.
Uneori am impresia că oamenii
nu înţeleg ce singur te simţi când eşti copil.
Ca şi cum n-ai avea nici o importanţă.
Deci...
Împlinisem opt ani şi aveam nişte jucării,
nişte păpuşi.
Preferata mea era una urâtă
pe care o strigam Clementine.
Iar eu tot ţipam la ea:
"Nu se poate să fii urâtă! Fii frumoasă!"
Cât de ciudat...
Ca şi cum dacă aş fi putut s-o transform pe ea
şi eu m-aş fi transformat ca prin minune.
Eşti frumoasă.
Joelly?
- Să nu mă părăseşti niciodată. - Eşti frumoasă, frumoasă, frumoasă...
Dr. Mierzwiak?
Te rog lasă-mă să păstrez amintirea asta.
Doar pe asta.
Nu vreau să te ţin de mână. Haide!
Încetează!
Aş muri chiar în clipa asta, Clem.
Sunt pur şi simplu...
fericit.
Nu m-am mai simţit aşa niciodată.
Sunt exact acolo...
unde vreau să fiu.
Clem?
Vreau să anulez intervenţia!
Vă dau un semn...
Dar vreau să anulez!
Mă auziţi? Nu mai vreau să-mi faceţi asta! Vreau să anulez!
Mă aude cineva?
Clementine!
Joelly?
- Clem! - Joel?
Clem.
- Ce-i? - Trebuie să plecăm.
- Cum? Unde? - Trebuie să plecăm.
Cred că ştiu cum să opresc asta.
Ce să opreşti?
- Joelly? - Haide.
- Miroase-mă la subsuoară! - Nu! Fără gâdilat!
- Nu, nu te miros la subsuoară! - Miroase-mă!
- Bine... - Concentrează-te, Clem.
Trebuie să ajung la birou.
Am un casetofon acolo...
nu, nu şi desenul!
Nu şi desenul!
Pe aici! Hai!
Ia uită-te la mine! Arăt bine acolo.
Dosarele noastre sunt confidenţiale, dle Barish,
deci nu vă pot dovedi.
Tot ce vă pot spune e că domnişoara...
Kruczynski nu era fericită şi dorea
să treacă peste asta.
Foarte bine. Acum spuneţi-mi despre...
"Spuneţi-mi doar ce reuşiţi să vă amintiţi".
Astea au fost cuvintele lui.
- Pe urmă... - Ce am văzut în ziua aia?
- Nu, stai. - Uite!
- La dracu'! - Mergem în vizită la bunica.
- Joel, de ce... - Nu mă urc în nici un tren.
Joel, te rog, nu mă pune să alerg...
Hai!
Mierzwiak!
- Chiar trebuie să fugim? - Mierzwiak!
Vă rog...
Aşadar, ce-ar fi să începem prin
- a-mi spune tot ce vă amintiţi... - Mierzwiak!
Trezeşte-mă!
Îmi pare rău, dle Barish, credeam
că aţi înţeles pe deplin ceea ce se întâmplă aici.
Ba nu... O ştergeţi pe ea din mintea mea.
Mă ştergeţi pe mine din mintea ei.
Nu ştiu.
Aveţi un aparat... Sunt în patul meu.
Ştiu sigur că aşa e...
Sunt în mintea mea.
Şi eu fac parte din imaginaţia ta, Joel.
Cu ce te pot ajuta de aici?
Şi eu sunt în mintea ta. Eu sunt tu!
Mă scuzaţi.
Uite! Ăsta cine e?
Ah, lucrează pentru noi.
El e...
Patrick!
Puişorul.
Îmi fură identitatea.
Mi-a furat lucrurile.
Îmi seduce prietena cu ajutorul cuvintelor şi lucrurilor mele.
I-a furat şi lenjeria.
Iisuse Hristoase!
I-a furat lenjeria.
Aş muri chiar în clipa asta, Clem.
Sunt pur şi simplu fericit.
N-am mai simţit niciodată asta.
Sunt exact acolo unde vreau să fiu.
Vreau să merg acasă.
Cum? Ce?
Clem!
Aşteaptă, Clem!
Clem?
Ei te şterg chiar acum!
Clem? Concentrează-te. Eu i-am plătit, înţelegi?
Îmi pare rău, sunt un mare prost.
Calmează-te, iubitule.
- Bucură-te de peisaj. - Trebuie să înceteze,
înainte să mă trezesc şi să nu te mai recunosc.
Bine atunci, ştii tu... zi-le să anuleze.
Ce tot zici acolo?
N-am cum să renunţ, acum dorm.
- Trezeşte-te singur! - Bine, vrei să mă trezesc?
Bine, super. Foarte bine. Gata, încerc.
- Te-ar face fericită să încerc? - Da!
O să încerc din răsputeri.
Gata, încep. E o idee genială.
Uite.
Bine.
Măi să fie, merge de minune.
- Dumnezeule! - Mary, ce...
E un semn din naştere!
Chiar a mers... timp de o secundă.
- Vezi? - Dar nu...
Nu puteam să mă mişc.
Bine...
Oare asta nu e una din acele profeţii ale lui Joel care se adeveresc de la sine?
Când vrei să-mi demonstrezi că greşesc şi de fapt pe urmă...
Nu vreau să discut asta acum, bine?
Foarte bine.
Şi atunci?
- Ascult. - Nu ştiu.
Tu m-ai şters pe mine, de asta mă aflu aici şi mi se întâmplă chestia asta
de la bun început.
- Îmi pare rău... - Tu, tu!
Doar mă ştii, sunt impulsivă.
Asta-mi şi place la tine.
Joel?
Mi-a mai venit o idee pentru a rezolva problema.
Asta sunt eu cum mă ţii tu minte!
Aşa cum vrei tu să facem sex pe canapea,
după ce ai aruncat un un ochi între picioarele mele.
Joel, vor ajunge cu ştergerea şi aici, aşa că...
de ce nu mă duci în alt loc?
Într-un loc în care n-aş avea ce căuta.
Şi stăm ascunşi acolo până dimineaţă.
Of, fir-ar să fie! Nu-mi amintesc nimic fără tine.
- Eşti un drăguţ, dar poţi să încerci? - Sigur.
Vâsleşte, vâsleşte, vâsleşte-ţi barca,
lin pe râu în jos.
Voios, voios, voios, viaţa nu-i decât un vis.
Chiar merge!
Sunt un geniu!
Joel?
Unde umbli?
Şi eu trebuie să vin cu tine!
Auzi, mă duc puţin să iau castronul pentru salată.
Ai putea să amesteci supa şi să fii cu ochii pe Joel?
- Îi place să se ţină după mine. - Sigur. Bineînţeles.
- Clem? - A ţinut!
Doamne! Fii atent!
Chiar a ţinut!
Fii atent ce rochie, omule!
Dumnezeule, fii atent! De-aş putea să rămân cu astea!
Eu cine sunt?
- Doamna Hamlyn. - S-a făcut, doamna Hamlyn.
Cred că am vreo patru ani.
Oh, Doamne!
Am găsit castronul de salată. Aşa că o să servesc salată şi fasole verde.
Puiule, eşti bine?
Sincer, să stai să faci curat toată ziua...
Auzi, te superi dacă te rog să cureţi nişte fasole verde?
Nu, nici vorbă.
Doamne, bucătăria asta e adorabilă.
Mersi mult.
Nici nu se uită la mine. E ocupată.
- Chestia asta e... - Nu se uită la mine.
Nimeni nu se uită niciodată la mine.
Vreau la mama.
Oh, bebe Joel...
- Hei, Joelly, Joel... - Puştiul e bine?
Da, e foarte bine.
- Ai ceva de băut? - Ai bea un cocktail la ora asta?
- Adică nu e tocmai ora cinci. - Aş face orice pentru o gură de vodcă.
- Mă duc să văd ce găsesc. - Sigur.
Eu o să aştept... Joel... hei, nu, scumpule.
Joelly?
Mama ta vrea să am grijă de tine. Treci la loc sub masă!
'gheţată...
N-ai voie, nu înainte să iei...
masa. Hai, Joel!
- Joel, maturizează-te! - Nu mă părăsi, Clem.
- Draga mea... - Chestia asta e cam anapoda.
Mi-e frică.
- Vreau la mami. - Nu plânge, bebe Joel.
Nu-i nimic, bebe Joel. Eu... Joel, Joelly?
Joel! Încetează! Uite, cred că funcţionează.
Uite, ne-am ascuns acum, Joel. Uite...
Uite...
Stai acolo.
Locul dintre picioare e la fel. Exact cum ţi l-ai amintit.
Scârbos!
S-a oprit!
Ce?
S-a oprit din ştergere.
La dracu'!
Groaznic!
A ieşit de pe hartă. A ieşit de pe hartă.
- Unde e? - Nu ştiu unde e.
Cum adică? Nu ştiu unde.
E de rău. E rău, rău de tot.
Unde-mi sunt ochelarii?
Aşa...
Rahat! Bine... Ce-i de făcut?
Ce să fac?
- Ce-am putea face? - Nu ştiu ce să fac.
- Dar ce-o să facem? - Rahat, nu ştiu, tocmai ţi-am zis.
- Scuze. Ce facem? - Nu ştiu.
- Mă bagi în sperieţi. - Dar trebuie să facem ceva!
- S-ar putea trezi... - Bine!
- Necopt la minte. - Taci, mă sperii.
- Lipicios şi... necopt. - Bine...
- Ce apetisant sună! - La dracu'!
- Mi-e foame. - La dracu'!
Ce-i? Ce-i? Ce-i?
- Ar trebui să-l sunăm pe Howard. - Nici să nu te gândeşti.
E treaba mea. Pot să mă descurc...
- E ca o prăjitură necoaptă. - Nu putem să-l sunăm pe Howard.
- Nu mai e timp de bâjbâit. - Am totul sub control...
- Nu e nevoie să vorbim cu Howard. - Nu mai e timp de bâjbâit.
Bine, îl sun pe Howard.
- Alo? - Alo, Howard?
Salut, Stan la telefon. Lucram la un tip şi...
s-ar părea că l-am pierdut pentru câteva clipe şi
nu mai reuşesc să-l aduc înapoi.
Bine, zi-mi ce s-a întâmplat înainte să dispară.
Păi, nu ştiu sigur. Plecasem de la monitor puţin
şi-l pusesem pe pilot automat pentru că...
- A trebuit să merg la toaletă. - Păi, unde e Patrick?
Patrick? Patrick a trebuit să meargă acasă pentru că era bolnav.
Fir-ar să fie.
Bine, care-i adresa?
- Ştiu, îmi pare foarte rău. - Nu-i nimic. Zi.
- 159, South Village. - Da.
Apartament 1E. Rockville Center.
Mary? E pe drum, vine încoace.
Eu rămân.
- Strânge-ţi lucrurile, Mary. - Eu rămân.
Ar fi mai bine să pleci.
- S-o crezi tu... - Mary...
Fir-ar!
- Sunt atât de drogată. - Te rog, Mary...
- Trebuie să pleci. - Nu mai fi drogată, Mary.
Nu vreau ca el să mă vadă drogată.
Mary, nici nu-ţi închipui ce probleme am putea avea
- dacă vine Howard... - Arăt ca dracu'!
Joel, încetează. Joel, uite!
Hei, Joel!
- Joel! - Vreau să mă ia în braţe.
E ciudat cât de puternică e dorinţa asta.
Joel, uită-te la mine, uită-te.
O să-ţi aminteşti de mine mâine dimineaţă
şi o să vii la mine, o să-mi povesteşti despre noi şi o luăm de la capăt.
Pat? Mă gândeam... că am putea bea un cocktail.
Tipul ăla, Patrick,
mă copiază.
Care Patrick?
- Tipul ăla. L-am auzit vorbind aici... - Ce?
În apartamentul meu. E unul din cei cu ştergerea.
S-a îndrăgostit de tine când îţi făceau ştergerea şi acum
s-a prezentat în faţa ta ca şi cum nici nu te cunoaşte,
iar voi ieşiţi împreună.
Pe bune? E drăguţ?
Clem, nu-i nimic în neregulă cu tine.
Eşti cel mai minunat om din câţi am cunoscut.
Eşti, eşti...
bună la suflet,
frumoasă,
isteaţă şi amuzantă.
Şi...
simpatică.
Ce?
Gata.
- Mişcă, mişcă. Hai! - Ai grijă...
Of, Doamne. Încă sunt drogată.
Picăturile alea de ochi ale tale n-au avut nici un efect.
Calm, calm.
- Bună, Mary, ce cauţi aici? - A venit să dea o mână de ajutor.
Am vrut să înţeleg cât pot de mult intervenţia,
consider că e important pentru profesia mea să înţeleg
mecanismele interne ale muncii pe care o facem.
Vreau să zic, nu o fac eu, ci o fac cei
cu care lucrez şi eu. Munca colegilor mei.
Aşa, hai să vedem dacă-i putem da de capăt, bine?
Da, sigur...
- Asta chiar e ciudat. - Am încercat deja asta.
- Ai încercat să treci prin poarta C? - Cum să nu...
Vreau să zic... da.
Bine.
Aşa...
- Vrei să te conectez? - Da.
Am rulat utilitarele şi n-am găsit nimic.
Aşa că am comparat toate amintirile cu înregistrările scrise.
- Uite, Howard. Ţi-am adus un scaun. - Mulţumesc.
- Mersi. - Cu plăcere.
Gata, îl văd.
O să parcurg întreaga memorie.
Să văd dacă apare ceva.
O, draga mea, o, draga mea, o, draga mea, Clementina.
Ador să fac baie în chiuvetă.
Îmi dă un sentiment de siguranţă.
Nu te-am văzut niciodată mai fericit, bebe Joel.
Uite-l.
Nu pot să pricep ce caută aşa departe în afara hărţii.
Ce naiba căuta acolo?
A deschis ochii.
I s-a mai întâmplat?
Nu.
Asta nu e bine deloc.
Trebuie să...
Trebuie să-i fac asta.
Chiar nu-ţi dai seama? Te iubesc, Antoine.
Gata, am revenit.
A fost o plăcere să asist, Howard. Ca un chirurg sau
un pianist de concert sau ceva de genul ăsta.
Mulţumesc, Mary.
Howard, ar trebui să te culci puţin, cred că mă descurc de aici.
Cum de nu-ţi dai seama?
Te iubesc, Antoine.
Ce noroc pe mine.
Lipeşte-mi una.
Nu-mi spune Antoine. Mă cheamă Wally.
Da, ştiu, dar cum ar putea o femeie să iubească pe cineva cu numele Wally?
Ce-a fost asta?
Dumnezeule, au început să-ţi iasă oameni pe fund.
Da?
- S-a rezolvat. - Mandarină!
Doamne. Clem, trebuie să plecăm!
Hai. Te rog, să plecăm, hai, te rog.
Fugi tu, fugi, dar nu te poţi ascunde.
Clem, haide!
Uite-mă.
Doctore...
Te rog!
Ciudat. E într-o amintire pe care am şters-o deja.
Bine măcar că ştim unde e de data asta.
A revenit pe traseu, nu-i aşa?
Hai, Clem.
S-ar părea că a dezvoltat un fel de
rezistenţă la intervenţie.
Nu mai vreau să fug.
Fir-ar să fie!
Hai!
Ascunde-mă într-un loc mai adânc, un loc cu adevărat ascuns.
Ascunde-mă la "umilinţă".
Umilinţă?
Haide, fricosule!
Îmi pare rău, mă înţelegi?
Hai să te duc cu maşina acasă!
Stai, Howard!
A dispărut din nou.
Of, fir-ar să fie.
Îmi pare sincer rău, Howard.
Umilinţă,
umilinţă.
- Umilinţă. - Joel!
Nici mie nu-mi place.
Încerc doar să găsesc locuri ascunse, oribile, ca să...
Joel, dragule, am o surpriză şi voiam să...
Ştii ceva, puiule? O să te întreb mâine dimineaţă.
Noapte bună, iubire.
- Îmi pare rău, Joel. - Taci din gură!
Uite!
Joel!
- Joel, uite. - Ce-i?
Uite unde suntem.
O, nu.
Clem?
- Nu e bine. - Atunci ascunde-mă
într-un loc cât se poate de ascuns.
Dă-i! Hai, Joel. Dă-i!
Nu pot, trebuie să mă duc acasă.
- Dă-i! - O fac mai târziu!
Dă-i acum! Dă-i una!
Haide, plângăciosule!
- Are o prietenă. Şi o iubeşte... - Stai, ce fac?
Ştii ceva, Freddy? Nu-mi mai e frică de tine...
Joel?
Joely, ridică-te. Hai! Nu merită.
Ăştia nu merită, Joel.
Nu te ascultă! Hai, Joel!
Prostule!
Mi-e aşa ruşine.
Nu-i nimic.
- Erai doar un puşti. - Mda.
- Haide. - Aici stau eu.
Stăteam...
Mi-ar fi plăcut să te cunosc pe când eram mic.
Îţi place pălărioara mea roz? Uite, ca să te simţi mai bine
de data asta poţi să mă omori de-adevăratelea. Hai!
- Un, doi, trei... - Dar chiar o să mori, da?
- Da. - Un, doi, trei...
Ai murit!
Mama.
- Nu e nimic, doar ne jucăm. - Bună, mama lui Joel.
- Nu e de-adevăratelea. - Mă omoară.
Gata, ai murit? Mori!
Cred că m-am prins ce se întâmplă. Dar tot nu înţeleg.
Şi totuşi îl găsesc suficient de repede.
Joely?
Te simţi bine, Joel?
Joel? Joel?
Doamne, ai fost groaznic.
- A fost cam trei secunde. - Bine.
- Facem încă o dată. - Da, încă una.
- Încă una şi pe urmă încerc eu. - Bine.
- Ia fii atentă. - Cât de ca lumea!
Ca lumea! La o parte, la o parte!
O casă?!
Casa noastră!
- Hai! - Ce?
Stai, trebuie să plecăm!
Haide!
Trebuie să plecăm. Clem?
Trebuie să plecăm.
Ţi-ai ales foarte prost momentul pentru aşa ceva!
Dă-te jos! Doamne!
- Nici măcar nu ştim unde mergem. - O să ne distrăm, haide.
E cel mai bun loc. Nu, pe aici.
- Nu, pe aici... - Nu vreau să merg... stai.
- Nu mă ajuţi deloc. - Nu.
Dă-mi drumul, Joel!
Îmi place să te văd la lucru, Howard.
Eu...
o să ies puţin la aer, dacă n-aveţi nimic împotrivă.
Din câte văd, eşti stăpân pe situaţie aici.
Da. Du-te liniştit.
Îţi plac citatele, Howard?
Ce vrei să zici?
Ştii tu, citate celebre.
Citirea lor îmi dă inspiraţie.
Citindu-le, am găsit unele care cred că ţi-ar plăcea şi ţie.
Ah, păi...
mi-ar plăcea să le aud.
Unul e aşa:
"Binecuvântaţi sunt cei care uită, căci ei se aleg cu ce-i mai bun,
chiar şi din propriile greşeli".
- Asta e din Nietzsche, nu? - Da.
Şi eu care credeam că pot să mă laud cu ceva ce nu ştii.
A, nu, e un citat bun.
- Mă bucur că-l ştim amândoi. - Da.
Mai e unul care-mi place, e de Papa Alexandru şi sună...
Alexander Pope?
Ah, da. Da, fir-ar să fie!
Doar că...
mi-am tot repetat să nu zic Papa Alexandru,
ca să nu par o tâmpită şi tocmai aşa am zis.
- Nu e nici o problemă. - Eşti un dulce.
Citatul e:
"Ferice de preoţia neprihănită a vestalei!"
"Uitând de lume, de lume uitată."
"Seninătate veşnică a cugetului nepătat."
"Fiece rugă ascultată"
"şi fiece dorinţă lepădată".
Vreau să fiu un elefant mare, imens.
Cu o trompă imensă ca asta.
Clem?
Clementine?
Nu l-am mai auzit pe ăsta. E minunat.
Mă gândeam că poate se potriveşte.
Admir sincer munca pe care o faci, Howard.
- Nu vreau să par prea familiară. - E în regulă,
mă bucur că...
Îmi pare rău.
Te iubesc de foarte mult timp.
Nu trebuia să spun asta.
Mary, vezi, tu eşti o fată minunată,
dar...
Ştii şi tu, am o soţie şi copii, ştii prea bine.
O, Mary!
O, Mary, nu putem face asta.
Bună dimineaţa, dnă Mierzwiak.
- Ce-i? - Doamne sfinte!
Cine e?
Mulţumesc, Stan. Mulţumesc din suflet.
Hollis! Hollis!
Hollis!
Stai, stai, stai, Hollis.
- Eram sigură, Howard. - La început nu a fost aşa,
am venit aici cu treabă. Hollis, am greşit o dată.
Sunt o fată proastă care a făcut o pasiune prostească,
vă jur că practic l-am obligat s-o facă!
Nu fi un monstru, Howard. Spune-i fetei.
Ce să-mi spui?
Sărmană copilă!
E al tău.
A mai fost.
Ce?
A mai fost ceva între noi.
Îmi pare rău. Ai vrut să te supui intervenţiei,
ai vrut să o faci,
ca să poţi trece peste...
Să poţi... da.
Trebuie să...
termin treaba acolo, e aproape dimineaţă, vorbim...
Vorbim mai târziu.
Bine?
Hai să te duc cu maşina până acasă.
Ce dracu' are?
- Bună. - Bună.
Nu mi-am închipuit că o să te mai prind pe lângă mine.
Probabil m-am gândit că te-ai simţit...
umilit. La urma urmei ai fugit.
Voiam doar să te văd.
- Şi... - Da?
Aş vrea să...
ieşim undeva sau ceva de genul ăsta.
Dar eşti însurat.
Încă nu. Nu însurat.
Nu, nu sunt însurat.
Uite ce-i, te previn din capul locului, eu sunt genul "caracatiţă", deci...
N-am de gând să mă furişez prin căsnicia ta
sau combinaţia în care oi fi tu băgat.
Dacă vrei să fii cu mine, eşti cu mine.
Bine.
Mulţi tipi mă consideră o noţiune abstractă sau că îi completez
sau c-o să-i fac să simtă că trăiesc.
Nu-s altceva decât o fată sucită care-şi caută propria linişte sufletească.
Nu mi-o arunca în spinare şi pe a ta.
Ţin minte perfect discursul ăsta.
Aşa-i că ţi-am pus o etichetă de toată frumuseţea?
Nu numai mie, ci întregului neam omenesc.
Probabil.
Încă mai speram c-o să-mi salvezi viaţa.
Chiar şi după asta.
Ştiu.
Va fi altfel.
De-am putea să mai încercăm o dată...
Ţine-mă minte.
Încearcă din răsputeri.
Poate reuşim.
Aşa, spune-mi ce-ţi aminteşti şi vom începe de aici.
Bine.
Mi-a plăcut de tine cum te-am văzut.
Nu te-ai dat deloc la mine.
Mi-a plăcut asta.
La început nu puteam zice nimic în preajma ta.
Voiam să mă consideri deşteaptă.
Abia aşteptam să vin la muncă.
Aveam tot felul de închipuiri cu noi doi căsătoriţi şi...
cu copii.
Doar că...
O, Howie, nu pot s-o fac!
Am convenit că că aşa e cel mai bine, Mary.
Da, ştiu.
O, Doamne!
- Iau eu de jos... - Nu, nu, lasă.
- Vrei să duc eu asta? - Mă descurc cu astea.
- Bine. - Mersi.
- Apuc eu de aici, hai. - Ce uşor e!
- L-ai luat? - Pot să duc eu aia.
- Nu căra nimic, doar... - Pot să duc...
Ridică chestia aia. Ridică la loc oblonul.
Asta e ziua în care am făcut cunoştinţă.
Stăteai la marginea apei.
Abia, abia te puteam vedea la distanţa aia.
Îmi aduc aminte că mă simţeam atras de tine încă de atunci.
Şi-mi ziceam: cât de ciudat, mă atrage spatele cuiva!
Erai îmbrăcată cu acel hanorac portocaliu
pe care aveam să-l cunosc atât de bine.
Şi, în cele din urmă, chiar să-l urăsc.
Pe atunci îmi ziceam: "Ce ca lumea, un hanorac portocaliu!"
Bună.
Am văzut...
că stai aici.
Singur.
Şi m-am gândit:
Slavă Domnului,
încă unul normal care nu ştie să intre în atmosferă la chestiile astea.
Da.
N-aş şti niciodată ce să spun.
Eu sunt Clementine.
Pot să împrumut o bucăţică din puiul tău?
Şi ai luat pur şi simplu,
fără să aştepţi un răspuns.
Ne purtam atât de familiar,
ca şi cum am fi fost deja iubiţi.
Eu sunt Joel.
Bună, Joel.
Să fie clar, fără glume pe seama numelui meu, da?
Adică glume de genul:
"O, draga mea, o, draga mea, o, draga mea, Clementina!"
Gen Huckleberry Hound?
Da... aşa ceva.
Nu, nu, fără glume. Fără glume.
Când eram mic, unul din lucrurile mele preferate
era păpuşa mea Huckleberry Hound.
Cred că numele tău e fermecat.
Asta a fost, Joel.
O să dispară totul în curând.
Ştiu.
Ce ne facem?
Savurăm timpul rămas.
- Eşti însurat? - Nu.
Hai să ne mutăm în zona asta!
Dar într-un fel...
sunt cu cineva.
Bărbat sau femeie?
Ce?
Femeie... femeie.
Măcar să ştiu că nu sunt pe o pistă total greşită.
Îi ştii pe cei care stau aici?
Nu, bineînţeles că nu. Hai.
Poate au un câine.
Nu-i nici un câine.
Ce faci?
Poţi să îngheţi afară.
Nu pot să cred aşa ceva.
- Clementine! - Gata!
Hai, omule.
Apa e bună.
Nu vine nimeni aici în noaptea asta, crede-mă.
E întuneric.
Aşa...
Cum o cheamă pe prietena ta?
Naomi. Dar nu suntem chiar...
- Suntem... - Mă rog...
E grozav. Acum pot să caut
lumânări, chibrituri şi
- dulapul cu băuturi. - O, Doamne!
- Cred că ar trebui să plecăm. - N-avem linie telefonică.
- Ce? - Cred că ar trebui să plecăm.
De ce? E casa noastră.
Doar în noaptea asta suntem
David şi Ruth Laskin!
Care din ei vrei să fii?
Eu aş prefera să fiu Ruth, dar
aş putea să mă adaptez.
Ce...
Alcool!
- Of, Doamne... - Aşa...
- Îţi place vinul? - Nu ştiu.
Tu alege vinul,
iar eu mă duc să caut dormitorul şi să trag pe mine ceva á la
Ruth.
- Sunt nemiloasă acum ("Ruthless"). - Trebuie să plecăm.
Trebuie să-i prind pe cei care m-au adus cu maşina.
Atunci pleacă.
Chiar am plecat.
Am zis că poate eşti vreo ţăcănită.
Dar erai incitantă.
Mi-ar plăcea să rămâi.
Şi mie mi-ar fi plăcut să rămân.
Acum mi-ar fi plăcut să fi rămas.
Mi-ar fi plăcut să fi făcut multe lucruri.
Mi-ar fi plăcut să fi...
Mi-ar fi plăcut să fi rămas.
- Chiar mi-ar fi plăcut. - Păi eu am coborât după tine.
- Dar tu plecaseşi. - Am plecat. Am ieşit pe uşă.
- De ce? - Nu ştiu.
M-am simţit ca un puşti speriat, ca şi cum...
Mă depăşea situaţia, nu ştiu.
- Ţi-era frică? - Da.
Credeam că ştii asta despre mine.
Am fugit înapoi la focul de tabără
ca să scap de umilire, cred.
Din cauză că am zis eu ceva?
Da.
Ai zis "atunci pleacă"
cu aşa dispreţ în glas, ştii?
Îmi pare rău.
Nu-i nimic.
Joely?
Ce-ar fi dacă de data asta ai rămâne?
Am ieşit pe uşă.
Nu mai am nici o amintire.
Întoarce-te şi fă-te măcar că ne luăm adio.
Hai să ne prefacem că ne-am luat adio.
Adio, Joel.
Te iubesc.
Ne vedem în Montauk.
Avionul s-a prăbuşit singur. Nu i-am făcut nimic.
Manevrai avionul cu telecomanda când s-a prăbuşit...
Bătea vântul, ce naiba să fac?
- Eşti drogat şi conduci. - Da, iarba echilibrează lucrurile.
Iarba mă ajută să-mi revin. De asta fumez înainte să beau.
Chiar aşa e. Au devenit pe Science Network...
Iubitule, te rog, fii atent la drum.
Nu văd absolut nimic.
Fata cu care vorbeai era frumuşică, nu?
- Da, era drăguţă. - Da, omule, cine era?
Era...
o fată oarecare.
Gata.
Trebuie să duc duba.
Mersi, Stan, mersi.
Mai vorbim.
- Ţi-ai luat toate lucrurile înapoi. - Da, aşa e.
Presupun că nu te mai întorci.
- În locul tău nici eu nu m-aş întoarce. - Poţi să juri că nu ştiai?
Jur.
Deci nu ai făcut tu ştergerea?
- Bineînţeles că nu. Doamne fereşte! - Şi n-ai bănuit
nici o clipă că am fost împreună?
Ba da, poate doar o dată.
Mă întorceam de la o treabă şi tu erai la maşină cu el
şi am văzut că vorbeaţi.
Ţi-am făcut cu mâna şi tu ai chicotit.
Cum ţi s-a părut că sunt?
Păreai fericită.
Fericită,
ţinând un secret.
Şi după?
Nu v-am mai văzut vreodată împreună, aşa că...
Nu ştiu, mi-am zis că a fost o închipuire.
[Trenul de Montauk pleacă de la linia B. Atenţie, se închid uşile!]
Îmi place foarte mult de tine, Mary Svevo.
Ştii?
Mersi.
- Să-mi iau doar periuţa. - Da.
Unde eşti, Clem?
Sunt îngrijorat că ai putea fi supărată pe mine. Nu ştiu ce-am făcut.
Dar ce-am făcut? Te iubesc foarte mult.
Aş face orice ca să fii fericită.
Spune-mi ce vrei să fac şi o fac.
O să trec în dimineaţa asta pe la tine ca să mă asigur că totul e în regulă.
Calc-o!
Mi s-a părut foarte simpatic azi-noapte.
Simpatic?!
A fost cea mai tare noapte pe care am trăit-o vreodată.
- Cum a fost? - Aşa-i mai bine.
Ce ciudat.
"În atenţia tuturor pacienţilor doctorului Howard Mierzwiak.
Numele meu e Mary Sfievel. Ne-am întâlnit, dar nu vă mai amintiţi...
de mine. Am lucrat pentru o firmă la care aţi apelat
pentru a vă şterge o parte a memoriei.
- Am luat decizia... - N-o fi vreun fluturaş promoţional?
Să îndrept această situaţie. În acest sens trimit fiecăruia propriul dosar.
Numele meu este Clementine Kruczynski.
Mă aflu aici pentru a-l şterge pe Joel Barish.
Ce înseamnă asta?
Nu ştiu.
E plictisitor...
şi ăsta-i un motiv suficient pentru a şterge pe cineva.
De curând m-am tot gândit la cum eram înainte şi cum sunt acum.
E ca şi cum m-ar fi schimbat.
Acum mă simt mereu cu fundu-n sus.
Nu-mi place de mine când sunt cu el. Nu-mi mai place de mine deloc.
Nici nu pot suporta să mă uit la el.
Zâmbetul ăla tâmp de copil plângăcios care-şi cere iertare,
ca un căţeluş rănit, înţelegi?
- Ce faci? - Nu fac nimic.
De-acum lucrurile au luat-o serios la vale.
- Îţi baţi joc de mine? - Nu!
- Ba chiar îţi baţi joc de mine. - Nu, Joel.
- Ba bine că nu! - Ce? Bine...
Haide să... luăm o pauză şi să...
Patrick, cară-te. Cară-te dracu' de aici!
- Putem măcar să vorbim? - Nu, cară-te dracu' de aici!
Joel Barish...
Bună, Clementine.
Bună.
Mă bucur să te văd.
... nu foarte instruită.
E inteligentă, cred, dar nu instruită.
Nu prea puteam să discut cu ea despre cărţi, înţelegeţi?
E mai degrabă genul care citeşte reviste.
Vocabularul lasă de dorit.
Uneori mi-e şi ruşine cu ea când suntem în public.
Bună.
Pentru că zice "bibleotecă" în loc de "bibliotecă". Bibliotecă.
Bună.
Uite ce-am găsit.
Clementine are o calitate de-a dreptul seducătoare.
Aceea că personalitatea ei e garantată să te scoată din rutină.
M-ai făcut să arăt... slăbănoagă.
Un meteorit nemaipomenit, în flăcări...
şi care te poartă în altă lume, o lume în care se întâmplă lucruri palpitante.
Dar în scurt timp îţi dai seama că nu-s altceva decât tertipuri sofisticate.
Îmi pare rău că am ţipat la tine.
Nu-i nimic.
Atât de stridentă fără să-i pese deloc.
Joel, îmi place foarte mult de tine. Mă urăsc pentru că am putut spune
lucruri urâte despre tine.
Stai să opresc asta, bine?
Stai, aşa e corect.
Care mai e Clementina din toată tevatura cu părul?
E praf în ochi.
Sincer îmi place părul tău.
- Sincer îmi place părul tău. - Mersi.
Lumea e întoarsă pe dos. O fi vreo formă de protest?
Vrei să bei ceva?
Ai ceva whisky?
Nu consider că sexul mai are în spate...
vreo motivaţie. S-a văzut limpede în ultima noapte când am fost împreună.
N-a fost sex. A fost doar... trist!
Îmi pare rău, credeam că a rămas mai mult.
Singurul mod prin care Clem are impresia că se poate face iubită de ceilalţi
e să şi-o tragă cu ei.
Sau cel puţin să le ofere iluzia de a şi-o trage cu ea.
Cred că e atât de disperată şi nesigură încât
în cele din urmă o să ajungă să şi-o tragă cu toţi.
- Eu nu fac asta. - Nici n-aş gândi una ca asta despre tine.
- Pentru că eu chiar nu fac asta. - Ştiu!
Chiar mă doare că ai putut spune aşa ceva, pentru că eu nu fac asta.
- Îmi pare foarte rău. - Şi mie îmi pare rău pentru toate astea.
Plec, sunt puţin derutată. Nu cred că mai am ce căuta aici.
- Pa. - Pa.
Mi-a părut bine să te cunosc.
Ce pierdere de timp să stai atât de mult timp cu cineva
ca în cele din urmă să descoperi că e o străină.
Stai!
- Ce? - Nu ştiu.
- Ce vrei de la mine, Joel? - Aşteaptă, te rog!
Nu ştiu. Vreau să aştepţi...
Doar un pic.
- Bine. - Serios?
Nu sunt o noţiune abstractă, Joel. Sunt doar o fată sucită
care-şi caută liniştea sufletească.
Nu sunt perfectă.
Nu văd nimic la tine care să nu-mi placă.
- Dar ai să vezi! - Nu reuşesc să văd.
Dar ai să vezi.
Ştii tu, o să găseşti unele lucruri.
Iar eu o să mă plictisesc cu tine şi o să mă simt prinsă în cursă,
pentru că asta se întâmplă de obicei cu mine.
Bine.
- Bine. - Bine.
Sincronizarea: "roeduard" pentru varianta "Eternal. Sunshine. Of. The. Spotless. Mind.2004.720p. BrRip. X264. YIFY"
Mulţumiri traducătorului!