Fraţii Grimm, Maiestate.
Bună ziua domnilor.
Vă mulţumesc că aţi venit.
Bănuiesc că vă întrebaţi de ce cineva de vârsta mea să ceară audienţă...
unor autori de poveşti pentru copii.
Scrisoarea dumneavoastră a fost interesantă, doamnă.
Îmi place colecţia voastră de poveşti. O găsesc interesantă.
Mulţumesc.
Dar am fost foarte intrigată...
citind versiunea voastră, a Cenuşăresei.
Unii spun că versiunea lui Perrault...
cu zâna fermecată şi şi caleaşca sa...
era mai aproape de realitate.
Unii spun că pantofii erau de blană...
alţii insistau că erau de sticlă.
Se pare că nu vom şti niciodată.
Scuzaţi-mă Majestate.
Aş putea întreba despre tablou?
Ea este de fapt destul de is...
extraordinară.
Numele ei era Danielle...
de Barbarac.
Şi acesta...
era pantoful ei de cristal.
Poate îmi permiteţi să punem lucrurile în ordine?
Atunci este adevărată... povestea?
Da. Foarte.
Deci...
Care este expresia pe care o folosiţi?
Ah, da.
A fost odată...
o mică fată...
care-şi iubea tatăl foarte mult.
Paulette, e ca de Crăciun!
Am primit o mamă şi o soră, toate într-o singură zi!
Da, va fi foarte emoţionat, cu baroneasa şi ceilalţi.
Stai cuminte!
Stăpânul merita fericire după atâta vreme.
A crescut un copil de unul singur.
Cred că e foarte drăguţă.
Sper să mă placă.
Te va iubi.
Poartă-te ca un înger, aşa cum te ştiu.
Nu mesteca oasele la cină şi nu te lăsa dusă de val.
Copilă, tatăl tău trebuie să vină imediat!
Gustave, ţi-am spus.
Nu astăzi!
Arăţi ca o fată!
Asta şi sunt, tontule!
Da, dar astăzi chiar arăţi!
Băiat sau fată tot te pot bate.
Uitaţi-vă, este stăpânul.
Bine aţi venit acasă, domnule le Seigneur.
Văd că ne-aţi adus o baroneasă.
Am adus o întreagă familie, Maurice.
Se pare că lipseşte fata.
Oh... Auguste.
E de-a dreptul încântător.
Tată!
Ia te uită, eşti neschimbată.
Amicul tău Gustave ţi-a făcut asta?
Nu domnule! L-am doborât.
El este...
Aşa se pare.
Am sperat să prezint o domnişoară.
Dar cred că o pot face şi aşa.
Danielle,
îţi prezint pe baroneasa Rodmilla de Ghent...
şi fiicele ei Marguerite şi Jacqueline.
Bună, Danielle. În sfârşit, ne întâlnim.
Tatăl tău nu vorbeşte decât despre tine.
Domnişoarelor, salutaţi-o pe noua voastră soră vitregă.
Domnişoară.
"Utopia".
Înseamnă "paradis".
E o carte grea pentru o copilă de 8 ani,
dar putem s-o alăturăm celorlalte din bibliotecă.
Îmi citeşti puţin?
A fost o zi lungă.
Şi acum eşti căsătorit.
Da, sunt soţ.
Dar în primul rând tată pentru totdeauna.
Suntem numai noi doi de multă vreme.
Se pare că trebuie să ne obişnuim cu situaţia.
Ai văzut cum mâncau la cină?
Era perfect.
Ca un balet.
- Le placi? - Foarte mult.
Bine, bine.
Pentru că trebuie să plec la Avignon în două săptămâni.
- Dar numai ce te-ai întors! - Ştiu.
- Pentru cât timp? - Doar... trei săptămâni.
- Una. - Două.
- Una! - D... două.
Bine. Una.
Hai, la culcare.
Pupici.
Vise plăcute.
N-am mai văzut atâtea feţe triste niciodată.
Mă voi întoarce într-o săptămână.
Atunci pleacă. Cu cât mai devreme pleci, cu atât mai repede vom sărbători venirea.
Poate până atunci veţi ajunge să vă cunoaşteţi mai bine.
Mă bazez pe tine să le înveţi cum merg treburile pe aici.
Baroneasa nu este obişnuită să se murdărească pe mâini.
Mulţumesc, Maurice.
Drum bun, stăpâne.
Veniţi doamnelor. Înapoi la lecţii.
Staţi! E o tradiţie.
Salută întotdeauna de la poartă.
Tată!
Auguste!
Te iubesc.
Nu.
Tată!
Auguste.
Nu mă poţi lăsa aici!
Lăsaţi-mă! Lăsaţi-mă!
Tată, te rog întoarce-te!
Au trecut încă 10 ani până când un alt bărbat să intre în viaţa ei.
Un bărbat care era încă băieţel...
în multe, multe privinţe.
Am semnat contractul de căsătorie cu regele Spaniei...
şi, pe Dumnezeu, acel băiat mă va asculta sau va plăti pentru asta!
Dar nu o iubeşte, Domnule.
- Nu este vorba de dragoste. - Poate ar trebui să fie.
Dacă vrea să ajungă rege trebuie să înveţe să-şi asume responsabilităţi.
Nu poate creşte în umbra unui stejar mare, Francis.
- Are nevoie de soare. - Are nevoie de o bătaie bună.
Acum serios, Francis, nu poate aştepta până mâine?
Dacă nu pot dormi, nici el nu o va face.
Henry, deşteptarea.
Oh, nu.
Nu din nou.
Alarmează gărzile! Aduceţi-l înapoi!
Hai odată, bestie proastă!
Hai odată!
Nici să nu te gândeşti.
Hoţule! Asta a fost ca să nu mai furi caii tatălui meu!
E singura mea şansă de scăpare! Nu am de ales!
- Şi şansa noastră care este? Să te lăsăm? - Doar îl împrumutam.
Pleacă de aici, sau voi trezi casa.
Iertare, Alteţă. Nu v-am recunoscut.
Purtarea ta arată tocmai contrarul.
Şi pentru asta merit să mor.
Atunci...
nu spune nimănui nimic...
şi voi fi indulgent.
Avem şi alţi cai, Alteţă.
Mai tineri dacă doriţi.
Nu-mi doresc nimic altceva decât libertatea din închisoarea mea aurită.
Pentru tăcerea ta.
Am spus că vreau ouă făcute patru minute, nu patru ouă de un minut.
Şi, în numele lui Dumnezeu, unde este pâinea?
Imediat iese din cuptor, domniţă.
Marguerite, dragă...
ce am spus întotdeauna despre nivelul tonului?
O doamnă bine educată nu trebuie să-şi ridice vocea...
mai puternic decât zumzetul suav al şoaptei ei.
Jaqueline, dragă, nu vorbi decât dacă măreşti tăcerea.
Eu nu am ridicat vocea, am fost rezonantă.
O curtezană ştie care este diferenţa.
Mă îndoiesc că rezonanţa ta va fi permisă la curtea regală.
Nu mă voi duce la curtea regală, nu-i aşa mamă?
Nimeni. Exceptând o scroafă spaniolă care a avut norocul să se nască prinţesă.
Dragă, nimic nu e definitiv, cu excepţia morţii.
Chiar şi atunci, sunt sigură că Dumnezeu negociază.
De ce nu este sare la masă?
Danielle!
Sosesc!
Are chef de ceartă!
Soarele ţi-a răsărit din est?
Da, chiar aşa a făcut.
Şi va fi o zi magnifică!
Uită-te la tot acest bănet!
Copilă, de unde îl ai?
De la un înger al milei.
Şi ştiu exact ce trebuie făcut cu banii.
Maurice?
Dacă baroneasa îţi poate vinde soţul pentru a-şi plăti taxele...
atunci aceşti bani l-ar putea aduce acasă.
Curtea va fi nevoită să-i dea drumul.
Dar regele l-a vândut lui Cartier. Este în casa Americas.
Asta e casa noastră şi nu voi îngădui să se distrugă.
Aşteptăm!
Fii atentă, ia monedele, căci poate ni le ia!
Bună dimineaţa, doamnă.
Marguerite, Jacqueline.
Sper că aţi dormit bine.
Ce te-a reţinut?
Am căzut de pe scară, dar acum sunt bine.
Cineva a citit în faţa şemineului din nou.
Priveşte-te, eşti plină de cenuşă.
Uni citesc pentru că nu pot gândi singuri.
De ce nu dormi cu porcii, Cenuşăreaso...
dacă îţi place să miroşi ca ei?
Ai fost severă, Marguerite.
Danielle, vino aici, copilă.
Aspectul tău reflectă o anumită... cruzime, draga mea.
Cum te pot face să încerci?
Dar încerc, mamă vitregă.
Aş vrea să-ţi fiu pe plac.
Uneori, stau singură...
şi încerc să mă gândesc la ce altceva aş putea face, cum să acţionez...
Oh, calmează-te, copilă. Relaxează-te.
Poate dacă l-am aduce înapoi pe Maurice, nu te-aş mai supăra.
Comportamentul tău supără, Danielle.
În aceste vremuri grele, te-am adăpostit şi am avut grijă de tine.
Tot ce-ţi cer în schimb e să mă ajuţi fără să te plângi.
E chiar aşa de mult ce-ţi cer?
- Nu, doamnă. - Foarte bine.
Nu avem ce discuta despre întoarcerea servitorilor. Ai înţeles?
Da, doamnă.
După toate câte fac.
După toate câte am făcut.
Niciodată nu este îndeajuns.
Ouăle sunt reci.
Oh, nu este nimic acolo!
Chiar nimic!
Vă rog lăsaţi-ne în pace! Sunt doar oale şi tigăi!
Vă rog!
- Nu, nu, nu asta. - Pleacă din calea mea, bătrâne!
- Treceţi la cai! - Sunt gărzile regale! Fugiţi!
Doamne, nu pot să cred asta.
Tabloul!
Vă rog, domnule, pentru dragostea lui Dumnezeu. Tabloul!
- Cel de acolo, ne scapă! - Gărzile te vor ajuta. Eu nu pot.
Vă rog, domnule!
E... viaţa mea.
Cretinul naibii! Repede!
Dă-mi-l! Dă-mi-l!
Te-am prins! Dă-mi asta!
Nu. Prea mic.
Este nevoie să atragă ceva atenţie.
Mă tem, baroneasă, că oricare altul mai mare o poate face să cadă.
Poate că ai dreptate. Mai bine căutăm în altă parte.
Am doar o chestie!
Ţi-ai pierdut minţile?
Ştii care este pedeapsa pentru...
slujitorii care se îmbrăca mai bine decât le permite rangul?
Cinci zile de temniţă.
Ai face la fel pentru mine. Recunoaşte.
Eu? Să pretind să fiu curtezan?
Să mă comport ca un nobil când n-am fost niciodată la curte.
Şi nici tu!
Atunci nu voi fi recunoscută.
Dă-mi rochia ca să mă pregătesc.
Nu te vor crede.
Eşti prea dulce.
Nu vor crede nici o persoană cu doar 20 de franci.
Sunt singura speranţă a lui Maurice.
Şi baroneasa, ce-i vei spune?
Culeg flori de câmp.
Gustave, o mai vezi?
- Cumpără o broşă. - De necrezut.
Îşi ignoră provenienţa, ne învinovăţeşte pentru datoriile ei...
şi pretinde că are bani de cheltuială.
Să nu îndrăzneşti să râzi.
Ies afară.
Pantofii îmi sunt prea mari.
Nimeni nu se va uita la picioare.
Deşi sunt îmbrăcată mă simt ca şi când aş fi goală.
Dacă vrei să fii o doamnă nobilă
trebuie să-ţi intri în rol.
Nu pleca privirea în faţa nimănui.
Sunt doar o servitoare într-o rochie frumoasă.
Vino. Trebuie să facem ceva cu părul.
Mulţumesc!
- Henry, mi-ai promis. - Ştiu.
Am minţit.
Am vrut...
să văd lumea, înainte să-mi dau viaţa ţării mele şi lui Dumnezeu.
Şi de ce naiba te-ai oprit?
Poate îmi place condamnarea.
Se pare că ai explicaţii la toate.
Cel puţin, aşa susţineai, că era o chestiune de viaţă şi de moarte.
O femeie întotdeauna este, sire.
Râde la mine ca şi când ar ştii ceva ce eu nu ştiu.
Femeia are multe secrete. Am pictat doar unul dintre ele.
Domnul da Vinci a fost invitat la palat în calitate de artist, în reşedinţă.
Leonardo da Vinci?
Michelangelo a fost reţinut de o cupolă în Roma.
Eu sunt doar a doua alegere.
Iată-mă. Mă îndreptam spre Genova şi-mi găsesc salvarea pe drum.
Domnule, eşti fondatorul gândirii progresive...
şi tatăl meu este regele regresului.
Poate tu-i poţi arăta secolul XVI.
Căpitane Laurent, tradu-mi, te rog.
Prinţul Henry suferă de o căsătorie "aranjată", domnule...
printre multe alte lucruri.
Alteţă.
Ce surpriză minunată.
Cărui motiv datorăm această onoare?
Doresc să restitui calul, baroneasă.
- Lipsea? - Da.
Mi-am permis să-l împrumut în această dimineaţă.
Mă tem că am speriat una din slujitoarele dumneavoastră...
O tânără cu... o ţintă foarte bună.
- Este mută, domnule. - Chiar?
Vorbea chiar foarte bine.
Ei bine, are momentele ei.
Dar, ca întotdeauna Înălţimea Voastră este binevenit să ia orice doreşte.
Orice.
Aşteaptă-mă.
Domnişoarelor.
Aici eraţi.
Alteţă.
Alteţă, permiteţi-mi să vă prezint pe Marguerite Françoise Louise
din Casa de Ghent.
Şi Jacqueline.
Aţi putea, într-adevăr.
Domnişoarelor, iertaţi-mă, dar se pare că aţi înflorit peste noapte.
Suntem nerăbdători pentru a...
sărbători logodna cu propriul dumneavoastră "trandafir" spaniol.
Da, păi, au fost câteva...
schimbări ale relaţiilor cu Spania.
Trebuie să spun, Marguerite, acea broşă este...
uimitoare.
Vechitura asta?
Sunteţi foarte amabil.
Aceste schimbări...
sper că sunt înspre bine.
Să sperăm că da.
O zi bună, doamnelor.
Lăsaţi-o pe doamna!
Haide, mişcă-te!
Doamne, dă-mi putere.
Haide, haide!
Vreau să negociez pentru acest om.
Este slujitorul meu şi am venit să-i plătesc datoriile.
Prea târziu. Este deja cumpărat.
Îţi plătesc 20 de franci de aur.
Mă poţi cumpăra şi pe mine cu banii ăştia. Mişcă!
Îţi ordon să-l eliberezi imediat...
sau mă voi duce la rege.
Regele l-a vândut. Acum este proprietatea lui Cartier.
Nu este proprietatea nimănui, bolnav mintal ce eşti!
Chiar crezi că este corect să înlănţuieşti oamenii ca pe animale?
Îţi ordon să-l eliberezi imediat!
Mişcă din calea mea!
- Cum îndrăzneşti să ridici vocea la o doamnă, domnule? - Alteţă.
Iertare, Sire.
Nu am vrut să fiu lipsit de respect.
Eu doar...
îmi respectam ordinele. Slujba mea e să duc aceşti criminali la ţărm.
Un slujitor nu este un hoţ, Înălţimea Voastră...
şi cei care sunt nu se pot ajuta.
Adevărat?
Păi, atunci. Prin toate mijloacele...
explică-ne.
Dacă condamnaţi poporul la lipsă de educaţie şi manierele lor sunt corupte şi infantile...
apoi îi pedepsiţi pentru crimele la care însăşi educaţia i-a împins...
ce altceva mai este de spus, Alteţă...
decât că voi creaţi hoţii apoi îi pedepsiţi?
Ei bine, asta este.
Eliberaţi-l.
- Dar, Sire... - Am spus...
să-l eliberaţi.
Da, Alteţă.
Credeam că este mama ta.
Ne întâlnim la pod.
Pregătiţi caii. Plecăm imediat.
Vă mulţumesc, Alteţă.
Ne-am mai întâlnit?
Nu cred, Alteţă.
Puteam să jur că ştiu toate curtezanele din provincie.
Ei bine... eu sunt în vizită la verişoara mea.
- Cine? - Verişoara mea.
Da, ai mai spus asta. Care verişoară?
Singura pe care o am, Sire.
O faci intenţionat sau refuzi să-mi spui cum te numeşti?
Nu... şi da.
Atunci spune-mi cine este verişoara ta să o pot vizita ca să aflu cine eşti.
Pentru cineva care poate cita din Thomas More merită efortul.
Prinţul a citit "Utopia"?
O găsesc sentimentală şi proastă.
Mărturisesc că acea viaţă comună, rustică, mă plictiseşte.
Să înţeleg că nu prea aveţi contact cu prea mulţi ţărani.
Sigur că nu. Normal.
Mă scuzaţi, sire, dar nu e nimic natural în asta.
Caracterul unei ţări se defineşte prin acei "rustici" cum tocmai i-aţi numit.
Ei sunt picioarele pe care vă aflaţi. Această poziţie merită respect, nu...
Să înţeleg că mă consideri arogant?
Ei bine, i-ai dat unui om viaţa înapoi...
dar v-aţi uitat puţin la ceilalţi?
Vă rog, te implor...
un nume. Orice nume.
Mă tem că unicul nume pe care vi-l pot da...
este contesa Nicole de Lancret.
Vezi?
Nu a fost aşa de dificil.
Oh, Henry!
Te-ai întors.
Bună, mamă.
Regele ar vrea să-ţi vorbească.
Mai multe, de fapt.
Ca de obicei.
Vin imediat.
Tu, domnule, îţi interzic să mai ieşi.
Mă pui în arest la domiciliu?
Nu-ţi bate joc de mine, băiete, căci sunt într-o dispoziţie proastă.
- Şi ori faci cum zic... - Ori ce?
Mă trimiţi la Americas ca pe un criminal?
Totul pentru binele contractului tău stupid?
Eşti prinţul moştenitor al Franţei!
Şi este viaţa mea.
Francis, aşează-te înainte să faci un atac.
Uitaţi-vă la voi!
Dragă...
ai fost născut cu unele privilegii şi cu asta apar unele obligaţii.
Iartă-mă mamă, dar căsătoria cu un necunoscut...
nu a făcut pe nimeni din această încăpere fericit.
Te vei căsătorii cu Gabriela până la următoarea lună plină sau vei avea de furcă cu mine.
Ce doreşti, tată? Ceartă sau distrugere?
Îţi voi nega coroana...
şi... voi trăi pentru totdeauna.
Bine.
De acord.
Nici nu o vreau.
E fiul tău!
ś Cineva a încurcat-o.
Ce vrei să zici?
Fată proastă ce eşti!
Cum îndrăzneşti să-mi faci aşa ceva?
Margueritei? Ceea ce mă dezgustă,
e minciună, Danielle, şi nu voi permite aşa ceva în această casă!
Ce am făcut?
Gândeşte-te, Danielle.
Gândeşte-te bine.
Prinţul Henry a furat calul azi de dimineaţă?
Da.
Şi asta explică de ce te-ai întors după-masă.
Cum îndrăzneşti să-l laşi să ne surprindă aşa?
Îmi pare rău.
Noroc pentru tine, că Marguerite s-a comportat impecabil.
Ea şi prinţul au avut o conversaţie foarte interesantă.
Nu m-aş mira dacă ne-ar mai face o vizită curând.
Hai, hai! Trebuie să ştiu exact, tot ce a zis.
Fraze simple ca să pot înţelege.
A spus că ai ţintă bună. Tu ce ai spus?
L-am numit hoţ, doamnă.
Nu l-am recunoscut.
Oh, Danielle.
Sărmana ţărăncuţă.
Ei bine, trebuie să muncim din greu să fim sigure de maniere impecabile.
Nu putem avea un "fund" regal care să stea pe nişte scaune murdare, nu-i aşa?
Nu.
El ce face aici?
Am plătit datoriile voastre...
Ale mele, doamnă.
Mi-au spus că pot pleca acasă.
Bine.
Du-te... prinde un pui.
Cine, dragă?
Contesa Nicole de Lancret.
E verişoara...
De fapt, nu ştiu a cui verişoară este.
Cu siguranţă ai auzit de ea.
Oh dragă,
sunt prea mulţi curtezani să-mi amintesc numele tuturor.
De ce întrebi?
Nu contează.
În onoarea domnului da Vinci, am decis să facem un bal.
Un bal mascat.
La care tu şi cu mine, vom ajunge la un compromis.
Compromis? Cu tine?
Dacă dragoste cauţi,
îţi sugerez să o găseşti înaintea lor.
Peste cinci zile până la miezul nopţii...
vei anunţa logodna cu fata pe care ţi-ai ales-o...
sau... o voi face eu pentru tine.
Eşti de acord?
Ce faci cu tratatul tău?
Lasă-mă pe mine să mă ocup de Spania. Tu ai probleme mai importante.
Alege cu prudenţă, Henry.
Divorţul este practicat doar în Anglia.
Maiestatea Sa vă invită la un bal mascat în onoarea lui Leonardo Da Vinci...
Ce ştii despre logodnă?
Anulată.
Zvonurile spun că trebuie să-şi găsească o fată înainte de noaptea balului.
Ei bine, nu avem mult timp la dispoziţie.
Trebuie să ştiu...
care este concurenţa, fiecare mişcare pe care o face...
programul lui...
şi toate tabieturile pe care le are.
Joacă tenis cu Marchizul de Limoges mâine la prânz.
O piele de o aşa... eleganţă...
ascunde atâta... răutate.
Încep să-mi placă intrigile noastre.
Cu siguranţă trebuie să ştii asta.
Încep să mă prind, doamnă.
Când fiica mea va fi regină...
poate vom ajunge la unele înţelegeri împreună.
Aş da orice să te văd îmbrăcată ca o curtezană.
Să vorbeşti cu prinţul ca o doamnă.
De fapt, i-am cam dat peste nas.
Nu-mi vine să cred că i-am dat numele mamei mele.
E un nesuferit.
Da, ai spus asta...
toată ziua.
Ei bine, e la fel de adevărat cum era şi azi de dimineaţă.
Dragă, el e de familie regală.
Aşa se nasc.
Atunci înseamnă că pedeapsa de a fi bogat e că trebuie să trăieşti cu bogaţii.
Sunt sigură că e încântător...
odată ce-l cunoşti mai bine.
Cred că el şi Marguerite se merită unul pe altul.
Oh! Muşcă-ţi limba!
Singurul tron pe care va sta ea e cel pe care-l curăţ în fiecare zi.
Ce e în neregulă cu asta?
- E albastră. - Henry iubeşte albastrul.
Şi alte 50 de fete vor purta aceeaşi culoare.
Foarte bine, Marguerite.
Asta e prea mică.
Va trebui să-ţi găsim o bustieră mai strâmtă.
Nu pot respira cu uşurinţă.
Cine nu poate respira nu va putea mânca.
Mamă, fii atentă, te rog.
Poate dacă îmi spui ce cauţi.
Ceva demn de o regină!
Veniţi, doamnelor. Ştiu exact ce trebuie.
Dar nimeni nu trebuie să ştie.
Îmi place intriga.
Când cauţi...
găseşti, nu.
E perfectă!
Priviţi ce pantofi!
De unde le ai?
Sunt ale Daniellei. Pentru nunta sa.
Cenuşăreasa. Căsătorită?
Cu cine, cu hornarul?
Mamă, dacă este a ei, poate vrea să o poarte la bal.
De când un eveniment regal implică şi plebea?
Ei bine, niciodată.
Dar e sora noastră vitregă...
şi pe invitaţie scria "Pentru toate doamnele casei".
- Ea nu are sânge nobil. - Şi cine ar observa? Nimeni.
Sincer Jacqueline, de partea cui eşti?
Ce faceţi?
Aeriseam rochia ta... pentru balul mascat.
Rochia ei? Dar ai spus...
Presupun că pentru una de rând, va fi numai bună. Adică, uită-te la ea.
Practic, e o vechitură.
Aţi vrea... să merg la balul mascat?
Desigur.
Nu ştiu ce să spun.
Să spui? Sincer, Danielle.
Sufăr că nu te simţi ca una din fiicele mele.
Am vrut să spun...
Putem merge toate ca o familie fericită.
Asta, dacă-ţi termini treburile la timp şi înveţi maniere până atunci.
Ce s-a întâmplat cu ea?
Nu vrea să vii şi tu.
Chiar crezi că există o fată să se potrivească perfect?
Sunt convins că există.
Cum poţi crede că aş întâlni-o?
Şi dacă o găsesc, este ea aceea pentru tine...
sau doar crezi că este?
Ce se întâmplă dacă persoana potrivită nu apare?
Sau vine, dar... dar nu eşti prea atent să o vezi?
Înveţi să fii atent.
Să zicem că...
Dumnezeu pune două persoane pe pământ...
şi sunt norocoase să se întâlnească.
Dar una din ele este lovită de fulger.
Ei bine, ce urmează?
Asta a fost tot?
Sau apoi din noroc găseşti o alta cu care să te căsătoreşti.
Ea este cea potrivită ţie, sau a fost prima?
Dacă ambele erau pentru tine...
şi prin întâmplare ai întâlnit-o pe prima mai întâi?
Sau a doua trebuia să fie prima?
Şi totul ţine de o şansă...
sau de destin?
Nu poţi lăsa totul în seama destinului, băiete.
Destinul are multă treabă, trebuie să faci şi tu ceva.
Ce este acest proiect?
Vrei să vezi dacă funcţionează?
Se pare că va ploua.
Domnule da Vinci, sunteţi bine?
Ar trebui să las mersul pe apă fiului lui Dumnezeu.
Din fericire, m-am împiedicat de un înger.
Contesă!
Alteţă!
Aveţi grijă, e foarte alunecos.
Vă rog, daţi-mi voie.
Mulţumesc.
Unde-ţi sunt slujitorii?
Am decis să le dau o zi liberă.
O zi liberă?
De la ce, de la viaţă?
Nu te-ai plictisit să ai pe cineva în jurul tău, tot timpul?
Da, dar... ei servesc. Aşa trebuie să facă.
Aş vrea să mă pot lipsi de ai mei aşa de uşor cum o faci tu.
Trebuie să plec.
- Eşti supărată pe mine. - Nu.
Recunoaşte.
- Da, dacă chiar trebuie să ştii. - De ce?
Pentru că încerci să mă ademeneşti cu snobismul tău.
Mă tem, domnişoară că dumneavoastră sunteţi plină de contradicţii...
şi găsesc asta foarte fascinant.
- Eu? - Da, tu.
Reciţi idealurile unei societăţi utopice, şi trăieşti o viaţă de contesă.
Pe când tu deţii atât pământ, dar nu eşti mândru să-l munceşti.
Nu este şi asta o contradicţie?
Mai întâi eram arogant, iar acum nu am mândrie.
Cum am reuşit asta?
Tu le ai pe toate, şi totuşi, această lume nu-ţi aduce fericire.
Şi apoi râzi de cei care se pot bucura de ea.
Cum reuşeşti?
Ce anume?
Să trăieşti în fiecare zi cu atâta pasiune? Nu te oboseşte?
Doar când sunt lângă tine.
De ce-ţi place să mă enervezi aşa de mult?
De ce îmi dai ocazia?
Danielle!
Scuză-mă, Alteţă. Am uitat cât e ceasul.
Dar vântul...
- Este perfect! - Îmi pare rău.
- Mâine joc tenis cu marchizul. Vii şi tu? - Trebuie să plec!
De ce face asta tot timpul?
Paulette.
Unde sunt sfeşnicele?
Abia văd în farfurie.
Lipsesc, doamnă. Am căutat peste tot.
Tabloul de sus a dispărut şi el.
Se pare că avem un hoţ.
Deci aşa ajung să fiu tratată după atâţia ani împreună?
Averea de preţ a soţului meu.
Ei bine, ar trebui să vă micesc salariile până când lucrurile vor reapărea.
- Aţi înţeles? - Da, doamnă.
Poate ar trebui să vă trimit la Americas cu restul hoţilor.
Oh, n-aţi auzit?
Prinţul a fost la rege şi la rugat să-i elibereze pe toţi.
Serios?
Şi acum, prin...
Printr-un decret regal, fiecare om trebuie să fie compensat.
Compensat?
Sincer. Unde o să ajungem?
Ce vreau să ştiu eu este cine e această contesă de care vorbesc toţi.
Zece curtezane vorbeau de ea azi şi prinţul este foarte nerăbdător.
Trebuie să aflăm cine este şi să o distrugem.
Arăţi foarte bine, Marguerite.
Sunteţi binevenit să priviţi, Alteţă.
Danielle de Barbarac.
Eşti mai frumoasă pe zi ce trece.
Şi dvs, domnule le Pieu, vă irosiţi cuvintele.
Ce păcat că provenienţa ta e cea mai bună din provincie...
şi totuşi, eşti aşa de săracă.
Avem resursele limitate, domnule.
- Facem tot ce ne e în putinţă. - Cu ce vă pot ajuta?
Ar trebui să vină cu Baroneasa împeună la cumpărături.
Aş prefera să vorbesc cu Danielle, dacă nu te superi.
Chiar dacă am de două ori vârsta ta, copilă, sunt bine dotat.
Dovadă a bunăvoinţei mele.
Întotdeauna am avut o slăbiciune pentru cei mai dezavantajaţi.
Ai nevoie de un binefăcător.
Şi eu de o tânără domnişoară.
Prune?
Nu.
Nu voi cumpăra nimic săptămâna aceasta.
Şi tu ai face bine să-ţi aminteşti că fără generozitatea mea...
patetica voastră fermă nu ar fi existat.
Aş fi foarte, foarte atent în locul tău.
Groaznic om!
Dacă nu ar fi cumpărat legume în fiecare săptămână...
l-aş scuipa.
Poftim.
Nu ai gustat niciodată ceva atât de... delicios.
Nici să nu te gândeşti.
Îţi place?
Dacă-mi place?
E de-a dreptul păcătos.
Cum se cheamă?
Ciocolată.
Călugării spanioli ne tot trimit.
Ele sunt slujitoarele noastre, Alteţă.
Serios? Mi-ar plăcea să le cunosc.
Bună ziua, doamnelor.
Ce încerci să faci? Să-l sperii pe prinţ de moarte?
M-am împiedicat, atâta tot.
Eraţi doar voi două?
Şi puiul, Alteţă.
Trebuie să insistăm la o logodnă cât mai devreme.
Crăciun la Paris.
Îţi poţi imagina?
Nu cred că poţi.
Mama mea era şi ea dură cu mine, ştiai?
M-a învăţat că curăţenia e mama purităţii.
Mă obliga să mă spăl pe faţă de cel puţin 20 de ori pe zi...
convinsă că nu eram destul de curată.
Dar am apreciat-o.
Voia să fiu tot ceea ce pot a fi.
Şi iată-mă.
O baroneasă.
Şi Marguerite va fi regină.
Păcat că nu ţi-ai cunoscut niciodată mama.
Trebuie să ai puţin din ea.
Aş vrea să ştiu cum arăta.
Dar niciodată nu trebuie să ne pară rău, nu-i aşa?
Nu contează cât de grave sunt lucrurile întotdeauna se înrăutăţesc.
Da, doamnă.
Ai atâtea din tatăl tău.
Câteodată îl văd uitându-mă la tine.
Adevărat?
Da, ei bine...
Trăsăturile tale sunt aşa de... masculine.
Ei bine... să fii crescută de un bărbat...
Nu e de mirare că eşti făcută pentru muncă grea.
L-aţi iubit pe tata?
Ei bine, abia îl cunoşteam.
Acum pleacă.
Sunt obosită.
Priveşte! Gustave, pluteşte!
De ce eşti aşa bucuroasă?
Îţi va fi oribil dacă te căsătoreşti.
Nu înţeleg de ce îţi pasă atât de mult.
Nu mă interesează deloc.
Minţi! Prinţul îţi va fi cumnat...
şi tu, contesă de Lancret, îi vei duce micul dejun la pat.
Dar ei se vor muta la palat...
şi eu pot sta la conac să schimb câteva lucruri.
Îţi place de el. Recunoaşte.
Nu.
Şi să presupunem că l-ai vedea din nou...
dorind pur şi simplu...
Aş merge chiar până la el şi aş spune...
"Alteţă, familia mea e şi a voastră".
"Vă rog, luaţi-le".
Bine. Pentru că acum e şansa ta. Se îndreaptă încoace.
Îl caut pe domnul da Vinci.
Trebuie să mergem la mănăstire împreună. L-ai văzut?
Da Vinci?
Nu, Alteţă
Nu este acela zmeul său?
- De unde îl ai? - De la...
contesa de Lancret.
E o prietenă de a lui.
O cunoşti?
Te rog, trebuie să o găsesc. Unde locuieşte?
Cred, Alteţă...
că stă la verişoara ei.
La... baroneasa Rodmilla de Ghent.
Asta e o problemă.
Dar...
ştiu că este acolo.
Singură. Numai ea.
Chiar în acest moment.
Excelent.
Frumoasă pictură.
Gustave!
Eşti un trădător!
Ai auzit? Îi place pictura mea!
Şi se îndreaptă spre casa mea.
Îţi sugerez să te grăbeşti.
Paulette! Louise! Repede!
Alteţă.
Ce surpriză neaşteptată.
De ce, contesă.
Nu asişti la slujbă?
Credinţa mea e la fel de bună departe de locurile aglomerate.
Da, cred că decretul tatălui meu a creat...
un fenomen.
De aceea mă îndreptam către mănăstire.
Franciscanii au o bibliotecă uimitoare.
Dacă tot îţi place atât de mult să citeşti, m-am gândit că poate mă acompaniezi?
Nu e corect, Alteţă.
Mi-aţi descoperit slăbiciunea...
dar trebuie să o găsesc şi eu pe a dumneavoastră.
Credeam că este evidentă.
Căpitane Laurent!
Nu voi avea nevoie de cal nici de serviciile voastre.
Astăzi, sunt doar...
Henry.
Prinţul Henry a plecat azi devreme, baroneasă.
Nimeni nu ştie, se pare, încotro a luat-o.
Dar... v-am adus ceva...
ce v-ar însenina ziua.
Este...
Om vicios ce eşti.
Mă face să plâng.
Alege una.
Nu aş putea alege steaua mea preferată din ceruri.
De ce te încântă atât de mult?
Pentru că atunci...
când eram mică, tatăl meu îmi citea noaptea târziu.
Era dependent de citit...
iar eu adormeam doar ascultându-i glasul.
Ce fel de cărţi?
Ştiinţă, filosofie.
Presupun că-mi amintesc de el.
A murit când aveam 8 ani.
"Utopia" era ultima carte pe care o adusese acasă.
Asta explică de ce citai din ea.
Aş prefera să-i ascult din nou vocea mai degrabă decât oricare alt sunet din lume.
S-a întâmplat ceva?
Din toţi anii mei de studiu...
nici un profesor nu mi-a demonstrat...
pasiunea pe care tu mi-ai arătat-o în ultimele două zile.
Ai mai multă convingere în amintiri...
decât am eu în toată fiinţa mea.
Alteţă...
- Dacă am spus sau am făcut... - Te rog... nu.
Nu eşti tu de vină.
Ia asta, Marguerite. Este acum ori niciodată.
Mă scuzaţi...
Majestate.
Se pare că aţi pierdut-o când aţi ieşit.
Dumnezeule!
Nici măcar nu îmi amintesc să-l fi purtat.
Mulţumesc, copilă.
Doar o persoană excepţională ar înapoia un lucru atât de valoros.
Sunteţi prea bună, Majestate.
Ce amabilă!
- Numele ei? - Marguerite de Ghent.
Eh... Marguerite...
Vom sta de poveşti mâine.
Adu şi pe mama ta.
Cum doriţi.
Ei bine, e foarte jenant.
Ne întoarcem numaidecât la mănăstire, Alteţă.
Şi noi vom merge pe jos.
E o jumătate de zi de mers.
Serios, Alteţă, unde vă este simţul aventurii?
Ei bine, dacă aşa pui problema...
Nu putem fi prea sigure, doamnelor.
Prinţul nu a asistat la slujbă astăzi şi trebuie să ştim de ce.
Marguerite face totul.
Nu fi proastă Jacqueline. Regina nu ştie că exişti.
Ce face Marguerite, face pentru noi toţi.
Sper să o ajuţi să se pregătească.
Foarte bine. Mai apoi voi curăţa şemineul alături de Danielle.
- Unde e şi copila aceea? - Probabil a plecat să prindă iepurii cu dinţii.
Mă scuzaţi doamnă, dar oglinda aceea din camera dumneavoastră...
- aţi mutat-o? - Bineînţeles că nu. De ce?
Lipseşte şi ea.
Atunci nu veţi primi salarul.
De ce trebuie să-i spui când lucrurile încep să dispară sau o vom plăti pe ea să muncească.
Bine măcar că nu i-am zis că lipseşte şi tapiţeria.
Tu chiar crezi că ştiu drumul înapoi la castel?
De ce bărbaţii niciodată nu întreabă pe alţii?
Acolo este! Să mergem încolo!
Tot nu pot să cred că eu sunt aici jos iar tu acolo sus.
şi ţi-ai lăsat şi rochia.
Nu puteam urca cu ea, nu-i aşa?
Apoi dacă tu îţi rupeai gâtul regal, atunci unde am mai fi ajuns?
Înoţi dezbrăcată, escaladezi pietre şi salvezi slujitori.
Există ceva ce nu eşti capabilă să faci?
Să zbor.
Acum întoarce-te să mă pot coborî.
Oh nu, iar tu?
Fii atentă, doamnă.
Noi ne jucăm puţin.
Soţia mea vă mulţumeşte pentru această rochie frumoasă, doamnă.
Îmi vei înapoia rochia, domnule.
Daţi-i drumul.
Problema o aveţi cu mine.
Dă-i drumul.
Insist să-mi înapoiezi lucrurile imediat.
Şi dacă tot mă lipseşti de escortă cer de asemenea şi un cal.
Domniţă, poţi avea orice poţi duce.
Vă daţi cuvântul, domnule?
Pe onoarea mea de ţigan, orice poţi căra.
Vă rog, întoarceţi-vă! Vă dau un cal.
Vreau să fiu informată imediat ce calcă în casă, înţeles?
Da, doamnă.
Îmi citiţi gândurile, domnule.
Sunt la fel de confuze ca ale mele, contesă.
Atunci Franţa va pierde?
Niciodată!
Următoarea mea alegere...
va fi hârtia.
E rândul tău şi ai face bine să merite.
Nu vreau să fiu rege.
Dar gândeşte-te la toate lucrurile minunate pe care le poţi face...
pentru ţara ta, pentru lume.
Da, dar voi fi definit după poziţia socială.
Nu voi fi văzut cine sunt, ci ceea ce sunt.
Nu îţi dai seama ce insuportabil poate fi.
Ai putea fi surprins.
Chiar aşa?
Un ţigan, de exemplu, va fi văzut ca orice altceva.
E definit de statut, aşa cum titlul te defineşte pe tine.
Eşti născut cu unele privilegii dar şi odată cu ele apar unele obligaţii.
Îmi pare rău. M-a luat gura pe dinainte.
Nu, doamnă.
gura dumneavoastră...
m-a hipnotizat.
Chiar aici, te rog. Nu vreau să trezesc pe nimeni.
Mi-ai salvat viaţa, ştii?
Chiar acolo, în pădure.
O fată face ceea ce poate, Sire.
Henry.
Nicole.
Ştii ruinele Amboise?
Da.
Aş vrea să merg acolo să stau singur.
Vei veni şi tu mâine?
Voi încerca.
Voi aştepta toată ziua.
Tăiaţi-i... capul.
Francis, trezeşte-te. Fiul nostru are ceva să ne spună.
Mamă, tată.
Vreau să construiesc o universitate...
cu cea mai mare bibliotecă din Europa, unde oricine poate studia indiferent de poziţia socială.
În regulă.
Cine eşti şi ce ai făcut cu fiul nostru?
Şi vreau să invităm ţiganii la bal.
- Eşti bolnavă? - Nu.
Oh. Da.
Unde ai fost?
M-am rătăcit.
Nu te cred. Îmi ascunzi ceva, sunt sigură.
Îţi poruncesc să-mi spui ce este.
De ce nu-mi spui tu să mă întorc la somnul meu?
Şi micul nostru dejun?
Aveţi două mâini.
Făceţi-l singure.
Parazit puturos ce eşti!
Jacqueline! Fierbe nişte apă.
Eu? Să fierb apă?
Ştiam eu. Ştiam!
Domnişoară! Ar fi bine să veniţi aici, repede.
Uite cine, în sfârşit s-a decis să ne onoreaze cu prezenţa!
Ce credeţi că faceţi?
Îmi probez rochia.
Chiar crezi că după tot spectacolul de azi dimineaţă încă te las să mergi la bal?
Sincer, chiar credeţi că aceste jocuri...
vă vor aduce coroana?
Să "vânaţi" regalitatea ca un sport? E dezgustător!
Eşti doar invidioasă.
Astea sunt ale mamei mele.
Da.
Şi ea e moartă.
- Îţi voi smulge capul! - Mamă!
Mamă, fă ceva!
Lasă-mă în pace sau, să-mi ajute Dumnezeu...
Nu o fă, Marguerite!
Pune-o jos!
- Dă-mi pantofii ei! - Pune-o jos!
Gândeşte-te bine, Danielle.
Cartea tatălui tău sau pantofii mamei.
Nici una din ele nu te va salva de la bătaie.
Nu! Nu!
Nu!
Nu, nu!
Nu.
Acum, tu singură ţi le-ai pus în cârcă, ştii.
Prima dată cu micul dejun...
apoi scandalul de adineauri.
Nu ştiu ce m-a apucat.
Desigur, niciodată nu voi uita
cum picioarele Margueritei i-au zburat în sus deasupra capului.
Nu ar fi trebuit să spună ceea ce a zis despre mama ta.
Mulţumesc.
Serios, ar trebui să laşi doctorul meu să se uite puţin.
Gândindu-mă că ai salvat acel copil de calul ce o luase razna...
A fost doar un instinct matern, Majestate.
Îmi pare rău că fiul meu nu ne poate acompania.
Dar se pare că a dispărut din nou.
Din nou?
Da.
A fost plecat, ieri, toată ziua şi nu s-a întors decât la răsărit.
Ei bine!
Trebuie să fie minunat să aibă atâta energie.
Poate m-ai putea ajuta cu un mister.
Cunoşti vreo contesă de Lancret?
Se pare că stă cu verişoara ei dar nimeni nu ştie cine.
Nicole... de Lancret?
Da.
Oh, ce minunat!
Începusem să cred că e o fantomă.
Nu.
Mă tem că ea a fost în jur de ani de zile. Da.
Şi...
stă cu noi în casă, defapt.
Nu este aşa, dragă?
Da, desigur?
Verişoara noastră.
Nouă ne place să o numim Cenuşăreasa.
Mărite Iisuse, copilă!
Te simţi bine?
Era o albină.
Bună.
Eşti bine?
Mă tem că nu sunt eu astăzi.
Mă simt ca şi cum pielea e singurul lucru care mă ţine să nu explodez.
Este ceva ce trebuie să-ţi spun.
Şi eu ţie.
Ah, uite. Cartea ta. Ai uitat-o în caleaşcă ieri.
- Alteţă... - Henry.
Nu pot sta mult, dar trebuia să te văd.
Sunt multe de zis.
Vino.
Vreau să-ţi arăt ceva.
Obişnuiam să mă joc aici, când eram mic.
Era refugiul preferat al tatălui meu...
înainte de război.
E minunat.
Mi-am măsurat viaţa cu aceşti arbori...
începând de aici...
şi până acolo sus.
Şi încă cresc.
E atâta viaţă de trăit...
dar nu mi-o imaginez trăită de unul singur.
Nu mă ajuţi deloc.
Am adormit cu teama că totul a fost un vis.
Noaptea trecută am avut o revelaţie.
Credeam că dacă îmi pasă de ceva, voi ajunge să-mi pese de toate...
şi mă înnebunea acest gând.
Dar...acum mi-am descoperit menirea.
Un proiect care mi-a fost inspirat de tine.
Simt...
atât de minunata...
libertate.
Nu am fost eu.
Nicole.
Eşti ca nici o altă curtezană pe care o cunosc.
Mâine, la balul mascat...
voi spune lumii.
De ce a trebuit să fii atât de minunat?
Atunci deci...
Ce voiai să-mi zici?
Doar că...
noaptea trecută a fost cea mai fericită noapte a vieţii mele.
Trebuie să plec.
Nicole!
Nu.
Din toate glumele răutăcioase, să-ţi numeşti mama contesă.
Este la fel de absurdă ca un prinţ care îşi petrece cu o servitoare care doarme cu porcii.
Ce te deranjează mai mult, mamă vitregă?
Că sunt "de rând" sau că sunt concurenţa?
Unde e rochia, Danielle?
Nu ştiu la ce te referi.
Rochia. Pantofii?
Erau în camera mea azi de dimineaţă, iar acum au dispărut.
Tu le-ai luat, o ştii prea bine!
Unde ai pus rochia, Danielle?
Unde sunt sfeşnicele şi tapiţeria...
şi argintăria?
Poate este şi rochia acolo!
Îmi vei da rochia!
Aş prefera să mor de o mie de ori...
decât să văd rochia mamei pe acea vacă răsfăţată şi egoistă!
Asta se poate aranja.
Intră!
Deschideţi această uşă...
şi vă veţi fi dorit să nu fi călcat în această casă niciodată.
Marguerite, Jacqueline, strângeţi tot ce putem vinde.
Mergem în oraş mâine de dimineaţă.
Mamă, e doar un bal.
Da, şi tu nu vei primi mâncare.
Logodită?
Cu un belgian?
Mă tem că da.
Este imposibil. Trebuie să fie o greşeală.
Călătorea într-o barcă azi după-amiază.
Baroneasa Rodmilla a fost foarte deschisă să-mi povestească totul.
Nu e de mirare, cu astfel de ştiri.
Cu o situaţie de compromis, trebuia să aibă decenţa să-mi spună aşa ceva.
Ai fi ascultat-o?
Bine-nţeles că nu. Aş fi...
Of, Doamne.
Cum am putut fi atât de orb?
Eram acolo, dechizându-mi inima în faţa ei...
iar ea încerca să-mi spună adio.
Ere o femeie puternică care încearcă să-şi ascundă sentimentele,
pe când tu intenţionai să-i furi inima.
Da. Şi ce amărât de hoţ am putut fi.
Haide, Henry.
Orice alegere e mai bună decât Spania.
Trebuie să vorbeşti cu prinţul. Spune-i ce s-a întâmplat.
Dar eu sunt un nimeni. Prinţul nu mă va asculta.
Eşti prietenul ei, Gustave.
Are nevoie de ajutorul tău. Prinţul trebuie să o vadă.
Nu pot.
În plus, stăpânul meu mi-a dat de lucru în seara asta.
Atunci mergi la da Vinci! Cu siguranţă, un pictor poate vorbi cu alt pictor.
Eu sunt doar un ucenic, pe când el e cel mai mare pictor din lume.
E ca şi când aş vorbi cu Dumnezeu.
Totul va fi bine, omule, ai curaj.
Pe aici, domnule.
Direct acolo, doamnă.
Eu am vrut să fiu păunul.
Sincer, Jaqueline, calul este una dintre cele mai nobile creaturi ale Domnului.
Atunci, de ce nu trag şi la căruţă?
Doar dacă crezi că vom ajunge mai repede.
Îl caut pe domnul da Vinci.
Domnul da Vinci!
Da?
Domniţă, nu putem face nimic!
Daţi-mi voie.
Genial!
Asta a fost geniu pur.
Da.
Voi fi cunoscut în istorie ca "omul care a deschis uşa".
Gustave!
Maurice a zis că prinţul vă aşteaptă.
Aşteaptă pe cineva care nu există.
Domnule, mă numesc Danielle de Barbarac...
şi sunt doar o servitoare.
Şi eu sunt nenorocitul fiu al unui ţăran. Ce are a face?
L-am minţit.
Prinţul va înţelege.
Vino, copilă, e încă devreme. Trebuie să te pregăteşti de bal.
- Nu vreau să merg. - Dacă rămâi...
baroneasa va câştiga.
Cum aş putea să dau ochii cu el?
Pentru că merită să audă adevărul de la cea pe care o iubeşte.
O pasăre poate iubi un peşte, domnule...
dar unde vor trăi?
Atunci ar trebui să-ţi fac aripi.
Haida! Nu avem timp de pierdut.
Louise, adu rochia!
Înţeleg că ai vrut să-mi vorbeşti.
Da, tată, vreau.
Ascultă, Henry.
Poate e vina mea că te-am presat...
în legătură cu contractul nupţial.
Credeam doar că e nevoie de o schimbare în viaţa ta.
Îmi păreai foarte... apatic.
Şi...
Eu... voiam să-ţi zic...
că această universitate...
e o idee nemaipomenită.
Nu trebuie să anunţăm nimic în seara aceasta.
M-am decis deja.
Arată ca o capodoperă.
Arată ca mama ei.
- Vino, vreau să-ţi văd picturile. - Acum?
Dacă încă mă ai, doar acum pot.
Staţi!
E tradiţia noastră.
Acum e momentul, draga mea.
Prieteni...
distinşi invitaţi.
Cu mare plăcere...
vă aflaţi la această ocazie festivă...
nu doar pentru a-l onora pe domnul da Vinci care a dispărut, se pare...
dar şi să vă comunic o decizie mult aşteptată.
Fără prea multe introduceri...
Respiră, respiră doar.
este onoarea mea să vă anunţ logodna fiului meu,
prinţul Henry...
cu...
Ei bine, ei bine, ei bine!
Ce avem noi aici?
Mama spunea că te măriţi.
Era dezinformată.
Trebuie să-ţi spun ceva acum, înainte de oricare alt lucru.
Deci, nu eşti logodită?
Nu, nu sunt.
Eram pe cale să fac cea mai mare greşeală a vieţii mele.
Cine e ea?
Cred că e contesa de Lancret.
Cine?
Vino. Vreau să-ţi prezint pe cineva.
Trebuie să-ţi vorbesc.
- Orice ar fi răspunsul meu este "da". - Nu, aşteaptă, te rog.
Uite, am invitat ţiganii.
- Ce vrei să faci? - Să te fac prinţesă.
- Cum îndrăzneşti? - Doamnă, controlează-te.
- Este o impostoare, Sire. - Nu!
Se cheamă Danielle de Barbarac.
Este slujitoarea mea de 10 ani.
O slujitoare, Henry?!? Este cumva o glumă?
Baroneasă, întreceţi măsura.
Întreab-o.
Este o mincinoasă şi o farsoare...
şi este datoria mea, Majestate, să o demasc.
Spune-le cine eşti.
Spune-le!
Pleacă-te în faţa regalităţii, impertinento.
Doamne, nu poate fi adevărat!
Nicole?
Nicole de Lancret era mama mea.
Sunt ceea ce spune.
Fata cu mărul?
Erai tu?
Pot explica totul.
Este şi timpul să o facă cineva.
Prima dată, erai logodită...
şi acum eşti slujitoare?
Am auzit destule.
Henry, te rog!
Nu vă adresaţi mie atât de familiar, doamnă.
Sunt prinţul Franţei.
Iar tu...
eşti ca şi ei.
Danielle?
Danielle!
Ce ai făcut?
Am fost născut cu unele privilegii şi odată cu ele apar şi obligaţii.
Prostii!
- Ai întrecut măsura bătrâne. - Nu, tu ai întrecut măsura.
Ai cea mai vagă idee prin ce a trecut fata aceea că să poată veni?
M-a minţit.
A venit să-ţi spună adevărul, iar tu ai aruncat-o leilor.
Ce ştii tu?
Construieşti maşini de zburat şi mergi pe apă.
Şi totuşi, nu ştii nimic despre viaţă.
Ştiu că o viaţă fără dragoste...
nu este deloc viaţă.
Şi dragoste fără încredere?
Asta ce este?
E perechea ta, Henry.
Sunt doar un slujitor al coroanei
şi am luat o decizie.
Nu voi îngenunchea.
Atunci, nu o meriţi.
Bănuiesc că ştii...
că înaintea ruşinoasei tale apariţii...
prinţul urma să o prezinte pe Marguerite ca viitoare soţie.
Bărbaţii sunt atât de neserioşi, nu-i aşa?
Pentru o clipă, îţi recită poezii...
iar apoi te întorci la condiţia ta de servitoare.
Deşi aş putea spune, niciodată nu l-am văzut atât de "prins în gheare".
Ce te face să crezi că aş face ceva pentru tine?
Vai, vai, vai. Ce mofturoasă eşti în dimineaţa asta.
Lasă-mă să trec.
- Ţi-ai făcut-o cu mâinile tale. - Am de lucru.
Lasă-i pe alţii să o facă.
Nu înţelegi?!?
Ai câştigat!
Pleacă, mută-te în palat...
şi lasă-ne în pace.
Nu mai eşti problema mea.
Asta sunt?
Problema ta?
Am făcut tot ceea ce mi-ai cerut...
şi totuşi îmi negi singurul lucru pe care l-am vrut.
Şi care era acela?
Ce credeai?
Erai singura mamă pe care o cunoscusem.
În tot acest timp, a fost măcar o dată un moment...
în care m-ai iubit?
Cum poate cineva să iubească un ghimpe din pantof?
Danielle!
Doamnă, veniţi să vedeţi!
Sau întors, toate lucrurile!
Tu, ia acel scaun.
Ah, domnul le Pieu!
- Exact la ţanc! - Totul e aici, baroneasă...
până la cel mai mic sfeşnic.
Cărţile tatălui meu? Picturile sale?
Le-ai vândut lui?
Da, şi acum sunt înapoi.
Nu putem arăta ca nişte sărăntoci când va sosi regele.
Mulţumesc, domnule.
Acest lucru înseamnă că lumea e cu noi.
Sunt un negustor, Danielle...
nu un filantrop.
Nu înţeleg.
Nu puteam să te las să-l distragi pe prinţ.
Baroneasa şi cu mine am ajuns la o...
înţelegere.
Tu, pentru toate astea.
Deşi, mi se pare că am ieşit în câştig din afacere.
Nu! Nu!
- Nu! - Danielle!
Dumnezeule, iartămă!
# În numele Tatălui
# Al Fiului şi al Sfâtului Duh
# Amin.
Nu, vă rog, vă rog.
Nu te căsători cu mine.
Doamnă, doamnă.
Ştiu exact cum te simţi.
Don Pepito! Don Pepito!
Da, este ruşinea mea.
Credeam că doar eu am probleme.
Ce ruşine!
- Este vina ta! - Este a ta!
Unde este?
Baroneasă?
Danielle.
A fost vândută, Majestate.
Vândută?
Cui?
Lui Pierre le Pieu, Majestate,
Imediat după bal.
Nu spune nimănui că am vorbit.
Toate se vor descoperi cu timpul.
Vino, Laurent.
Avem multe de făcut.
Intră.
Urăsc să te văd în lanţuri.
Ţi le voi da jos...
doar dacă-mi promiţi că nu încerci să fugi din nou.
Nu am nici un motiv să stau.
Eşti a mea acum.
Nu sunt a nimănui...
cu atât mai puţin a ta.
Mi-ar plăcea să te gândeşti la oferta mea.
Aş prefera să putrezesc.
Aveam un cal ca tine. O creatură magnifică.
Încăpăţânat... ca tine.
De bună voie sau silit.
Trebuia doar...
îmblânzit.
Păstraţi-vă distanţa, domnule.
Nu ai spus "te rog".
Te rog.
Te-aş putea spânzura pentru asta.
Nu şi dacă eşti mort.
Îmi place curajul tău.
Tatăl meu era un expert spadasin, domnule.
M-a învăţat destule.
Dă-mi cheia, ori jur că te spintec...
de la buric până la nas.
Libertatea voastră...
doamnă.
Bună.
Ce faci aici?
Eu...
am venit să te salvez.
Să mă salvezi?
O fată de rând?
De fapt, am venit să-ţi cer iertare.
Ţi-am oferit lumea, iar la primul test al onoarei mele ţi-am trădat încrederea.
Te rog, Danielle.
Spune-o din nou.
Îmi pare rău.
Nu.
Partea în care mi-ai spus pe nume.
Danielle.
Poate sunteţi atât drăguţă încât...
să mă ajutaţi să găsesc proprietara acestui...
remarcabil pantof?
Unde l-ai găsit?
Ea e perechea mea în toate felurile.
Te rog, spune-mi că nu am pierdut-o.
Aparţine unei ţărănci, Alteţă...
care a pretins că este o curtezană care a încercat să salveze viaţa unui om.
Da, ştiu.
Şi numele meu e Henry, dacă nu te superi.
Îngenunchez în faţa ta, nu ca un prinţ...
ci ca un îndrăgostit.
Dar eu...
mă simt ca un rege...
dacă tu, Danielle de Barbarac...
îmi vei fi soţie.
De unde să ştiu că va ieşi pe uşa din dos?
El trebuia să se căsătorească.
Am auzit că prinţul ţi-a vorbit. Ce ţi-a zis?
Ei bine... nu sunt sigură.
Era foarte grăbit.
Dar cred că mi-a zis...
"Nu mi se pare corect să aleg o străină înaintea... surorii tale".
Foarte bine!
Poate ar trebui să-i lăsăm timp de gândire vreo câteva zile.
- Deschid eu! - Merg eu!
Majestatea Sa, regele Francis...
cere o audienţă cu baroneasa Rodmilla de Ghent...
şi fiicele ei imediat.
S-a întâmplat ceva?
Nu, doamnă.
Regele cere să vă prezentaţi îmbrăcate de gală.
De gală vom fi.
Baroneasă...
aţi minţit-o sau nu pe Majestatea sa, regina Franţei?
Alege-ţi cuvintele cu înţelepciune, doamnă...
căci ar putea fi ultimele.
O femeie practic ar face orice...
din dragoste pentru fiica sa, Majestăţile Voastre.
Poate am exagerat... puţin.
Mamă, ce ai făcut?
Majestate, ca şi dumneavoastră, sunt doar o victimă.
Ne-a minţit pe toţi şi mi-e ruşine să o numesc "din familie".
Cum îndrăzneşti să mă renegi, ingrato?
Vedeţi cu ce trebuie să mă confrunt?
Linişte! Amândouă!
Bunule Dumnezeu!
Întotdeauna se comportă aşa?
Mai rău,
Majestate.
Jacqueline, dragă...
nici nu vreau să mă gândesc că ai vreo legătură cu astea.
Bine-nţeles că nu mamă.
Am venit aici doar pentru mâncare.
Baroneasă de Ghent.
Vă vom retrage titlul onorific de îndată.
Iar dumneata şi oribila ta fata...
vă veţi îmbarca pe primul vas către Americas.
Doar dacă, printr-o minune...
cineva va interveni pentru voi două.
Nu par a fi destul de multe persoane din oraş.
Voi interveni eu pentru ea.
După toate astea, e încă mama mea vitregă.
Alteţă.
Marguerite...
nu cred că vă cunoaşteţi...
este soţia mea.
Aş vrea să ştii...
că te voi uita după acest moment...
şi niciodată nu mă voi mai gândi la tine.
Dar tu, sunt sigură că...
te vei gândi la mine tot restul vieţii tale.
Cât de lungă va fi?
Tot ce vă cer, Majestăţile Voastre...
este să-i daţi dovadă de aceeaşi curtoazie de care ea mi-a dat dovadă.
Înainte să spălaţi feţele de masă veţi începe cu batistele...
apoi le puneţi acolo.
- Marguerite. - Ce?
- Ai auzit-o pe femeie. - Da, dar tu?
- Da, dar eu sunt superioară. - Pe naiba eşti!
Eşti ca şi mine, un mare nimeni!
Cum îndrăzneşti să îmi vorbeşti aşa? Am sânge nobil.
Iar tu mă enervezi!
Acum la treabă.
Leonardo.
E minunată.
Consideraţi-o un cadou de nuntă, Alteţă.
Ce e?
Am trecut şi eu pe aici... Alteţă.
De viţă nobilă sau nu...
încă te pot bate.
E nevoie să spun, Leonardo...
pentru un om cu atâtea talente...
nimic nu se compară cu ea.
Tu, domnule, presupun că ar trebui să fi încântător.
Iar noi, prinţesă, se spune că vom trăi "fericiţi până la adânci bătrâneţi".
Cine spune?
Ştii ceva...
Nu ştiu.
Portretul stră-stră-străbunicii mele a atârnat în universitate...
până la revoluţie.
Apoi, adevărul dragostei lor...
a fost redus la un simplu basm.
Şi în timp Cenuşăreasa şi prinţul ei au trăit fericiţi până la adânci bătrâneţi.
Important, domnilor...
este că ei au existat.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania