Sync: Sattan
Ascultaţi!
Băieţi!
Avem de parcurs 2000 de picioare.
600 de metri verticali, Până la Tabăra 4.
E trasat cu frânghie tot drumul, deci ştiu că puteţi reuşi.
După ce vom ajunge, ne regrupăm
ne punem măştile şi dăm drumul la oxigen.
Aţi înţeles?
EVEREST
325 de dolari tubul.
- Oxigen. - E jaf la drumul mare.
A acaparat toată piaţa, a reuşit.
Crede că vor fi 20 de echipe la Tabăra de Bază în sezonul ăsta.
20 de echipe?
Cu toţi şerpaşii şi cărăuşii, va fi înghesuială acolo.
Haideţi să aranjăm ordonat bagajele.
- Ce e asta? - E a lui Hellen.
E o mică decoraţie.
O iau eu. Mulţumesc.
Am nişte veşti.
Îl avem pe Krakauer.
- L-ai furat din echipa lui Scott Fischer. - Nu, singur s-a hotărât.
Bravo, Rob!
Cu cât te plăteşte, Rob?
Plăteşte doar pentru pachetul de bază.
Probabil o să scrie 5.000 de cuvinte în revistă, şi o poză pe copertă.
Pentru toate astea merită osteneala.
- Dacă îl duci în vârf. - "Dacă".
"Dacă"? Cum poţi să-mi spui asta?
- Te ajut. Eşti bine? - Mulţumesc, Guy.
- Eşti bine? - Da. Tu ce mai faci?
- Ia uite ce mare s-a făcut burtica. - Nu...
- Sunt mare. - Poftim.
- Eşti bine? - Da, doar că o să-mi fie dor de tine.
Hai să mergem, Guy.
Ai grijă, da?
- Doar... - Dragostea mea.
Te rog, nu-ţi face griji.
Doar faptul că stau aici şi nu fac nimic, asta mă îngrijorează.
- Nu e vorba de asta. - Ştiu, dar...
Ce e?
Faptul că trebuie să te aştept.
- Pe el. - Ea.
- Ea.
Să te întorci la momentul când se va naşte, Rob Hall.
Încearcă să mă opreşti.
- Te iubesc. - Du-te sau o să plâng.
Kathmandu, Nepal
30 Martie 1996
- Astea-s toate? - Da.
Cu ce companie mergeţi?
- Consultanţii de Aventură. - Bun. Şi eu la fel.
- Sunt Beck. Beck Weathers. - Doug Hansen.
- Jon Krakauer. - Ce mai faci?
- Bine. - Eşti Krakauer de la revista Outside?
- Da. - Serios?
- Şi ce faci, scrii sau te caţeri? - Puţin din amândouă.
O să te ţin la curent cum merge escaladarea vârfului, bine?
- Nu-i nevoie, o să fiu acolo. - Vedem noi.
Cu ce te ocupi când nu faci escaladări, Doug?
- Ca serviciu? - Da.
- Lucruri diferite, tâmplar, poştaş. - "Tâmplar, poştaş"?
- Da. - Pe bune, livrezi corespondenţa?
Da, asta fac.
Un poştaş pe Everest?
- Sper. - Îmi place asta.
Un poştaş pe Everest.
Aşa.
- Beck. - Da.
A reuşit să ajungă în vârful de sud al Everestului, anul trecut?
- Cine, Doug? - Da.
- E destul de sus pentru un poştaş. - Da.
Lone Peak, McKinley.
Nici eu n-am reuşit să ajung în vârful McKinley.
- Ştiu. - De unde ştii?
În '89, nu?
- Te-ai documentat. - E meseria noastră.
Voi, prieteni călcaţi pe nişte urme faimoase.
O istorie făcută celebră de George Everest,
George Mallory, Tenzing Norgay, Edmund Hillary...
- Şi Rob Hall. - Da!
Legende cu toţii.
Grozav.
Pentru toţi cei care îndrăznesc să-şi realizeze visurile,
Consultanţii de Aventură oferă ceva care nu poate fi descris prin cuvinte.
Şi de ce nu-l descriem în broşură?
Pentru că în cea mai mare parte e vorba de durere.
- Da. - Arată-le, dacă nu te superi, Mike.
Ciudatul deget lipsă.
Uitaţi-vă.
În termeni foarte simpli, prieteni,
oamenii nu sunt creaţi să funcţioneze
la altitudinea de croazieră a unui boeing 747.
După ce vom ajunge aici, deasupra curmăturii din sud,
corpurile noastre vor începe să moară, la propriu.
Nu degeaba se numeşte "Zona Morţii", prieteni.
Planul e dacă putem să vă ducem în vârf şi înapoi,
- până să se întâmple asta. - Tu poţi cu siguranţă.
Beck Weathers, doamnelor şi domnilor.
Poate aţi observat accentul din statul stelei singuratice.
Sunt 100% texan, oameni buni. 100% texan.
Ai făcut cunoştinţă cu echipajul meu?
- Vi-l prezint pe Andy Harris. - Harold.
- Celălalt băiat din Queenstown. - De fapt oraşul natal e Taranaki.
Helen şi restul echipei deja sunt pe drum către Tabăra de Bază.
O vor întemeia când ajungem acolo.
Azi e 30 martie, oameni buni. Plănuiesc să ating culmea pe 10 mai.
A fost o zi norocoasă pentru mine şi pentru Consultanţii de Aventură,
iar vremea e destul de stabilă în perioada aia.
Deci asta înseamnă că avem 40 de zile la dispoziţie
să vă antrenăm corpurile şi minţile ca să puteţi porni la drum.
Ştiu că aveţi experienţă, n-aţi fi aici fără ea.
Stu a urcat pe K2, Broad Peak.
Super!
John Taske. 11.092 de metri din Muntele Kosciuszko.
Şi Yasuko Namba.
Şase din cele şapte vârfuri. E o femeie uimitoare.
- Aşa. - Hai să-l facem pe-al şaptelea.
- Mulţumesc. - Dar Everest e o cu totul altă bestie.
De asta sunteţi aici, nu Dougie?
Absolut.
Atât am avut să vă spun. Mâncaţi, beţi, fiţi fericiţi. Mâine pornim la drum.
Urcă.
- Bine. - Gata, colonele.
Dopuri pentru urechi pentru toată lumea.
Ocupaţi-vă locurile şi puneţi-vă centurile.
Mulţumesc, Mike.
Pornim!
Îţi vine să crezi?
7-0 în drum. Solicit 1-4-1-0.
LUKLA, 2.860 de metri
Încet şi uşor.
- Da, sunt pregătită. - Haideţi s-o luăm din loc. Să mergem.
- Eşti bine? - Haide.
BAZARUL NAMCHE, 3750 de metri
Prieteni, vreau să văd autorizaţia de alpinism.
Trebuie să vă văd autorizaţiile.
Mulţumim foarte mult, ne vedem la întoarcere.
- Toate bune? - Da, da. Tu?
Da.
Mulţumesc, Rob.
- Pentru ce? - Ştii tu, pentru reducere.
Ai trei slujbe, Doug.
Măcar atât puteam face, amice.
Ştiu, totuşi nu erai obligat s-o faci. Apreciez lucrul ăsta.
- Hai să te ducem în vârf, de data asta. - Da.
Da?
Cum te simţi, Beck?
- Aşa şi aşa. - Hai, amice.
- Poţi s-o faci. - Nu mă pot aclimatiza mai repede de atât.
Vei fi bine.
Puşlamale mici.
- Cât de mult te-ai apropiat? - Destul de aproape.
Am întârziat echipa şi oricum eram rupt de oboseală.
Eu cred că aş fi luat-o la sănătoasa, încercând să-l ating.
- În fiecare zi mă trezesc cu gândul ăsta. - Atunci de ce n-ai făcut-o?
Fiindcă l-am întors eu din drum.
La ora 13:15 eram pe vârful de sud,
condiţiile erau grele şi nu am fi atins ora 14:00, stabilită pentru întoarcere.
E bine să ajungi la vârf, Beck,
dar mă plăteşti să te aduc înapoi în siguranţă.
Ţine minte asta.
Bine.
De ce e supărat?
Unul dintre şerpaşi a avut un accident.
- Da? - Da.
A căzut în timp ce repara o scară aflată deasupra cascadei de gheaţă.
N-a arătat bine. A trebuit să-l aducă înapoi.
MĂNĂSTIREA TENGBOCHE, 3.867 de metri
Namaste.
MONUMENTUL ALPINIŞTILOR THOK LA, 4.877 de metri
TABĂRA DE BAZĂ A EVERESTULUI, 5.364 de metri
Felicitări, Joe, ai reuşit!
Bine aţi venit în tabăra de bază.
Anul ăsta sunt aici şi Naţiunile Unite.
Echipe din Africa de Sud...
Sunt toţi aici sus.
Şi cel mai bun lucru dintre toate...
avem ce face aici, în tabăra de bază.
- Bună, ce mai faci? - Mă bucur să te văd.
- Bine aţi venit. Mă bucur să vă văd. - Mulţumesc.
- Hei, eşti în regulă? - Da.
- Sunt bine. Tu? - Da. Suntem bine.
Totul arată bine.
Pentru cine nu o cunoaşteţi, ea este Helen Wilton, managerul taberei de bază.
Ea va fi mama voastră pentru următoarele săptămâni.
Orice problemă aveţi, veniţi la ea şi se rezolva.
Ei bine, este plăcut să vă cunosc pe toţi personal.
Ang Dorjee, vino aici. El este Ang Dorjee.
El este serpasul vostru şef.
Salut, ce mai faci?
- Vorbeşti engleza? - Mai bine decât tine.
Tu vorbeşti limba noastră?
- Pariez că te caţeri bine, nu-i aşa? - Da.
- A fost acolo de trei ori. - Bine, bine.
Ei bine, aveţi ceai în cortul principal după ce vă lăsaţi lucrurile.
Cortul pentru comunicaţii este vizavi de cortul bucătărie.
Acolo este toaleta.
Este puţin vânt, dar amintiţi-vă...
Când bate vântul, se vede Everestul.
Sunt însemnate, nu aveţi cum să greşiţi.
Bine? Aşadar, împingeţi...
Incredibil...
Uite-l pe primarul taberei de bază...
Scott Fischer, nebunul muntelui...
În carne şi oase.
Vrei un pahar?
Stai jos, omule. Aclimatizeaza-te.
Bine. De obicei, beau din cutii, dar...
- E bine şi aşa. - Mulţumesc foarte mult.
Ei bine, e nebunie anul ăsta, nu?
Ştiu, omule. Un idiot a adus un ghid hamalayan...
şi uite ce s-a întâmplat.
Da, nu ţi-a luat mult timp să intri pe fir.
Trebuie să trăiesc şi eu cumva, omule.
Ai luat-o înainte şi aţi reparat cascadele de gheaţă, din ce am înţeles.
Da. E cam dezordonat acolo sus, anul ăsta.
Crevasele sunt destul de mari.
Am pus patru sau cinci scări de-a lungul lor.
Ai folosit frânghii bune, nu?
Bine, suntem în 7 aprilie, e ora 10:30 dimineaţa.
Sunt Sandy Hill Pittman, transmit pentru NBC
şi oficial suntem la Tabăra de Bază a Everestului.
E de-a ta?
Da. Cineva mi-a furat jurnalistul, aşa că a trebuit să iau altul.
E mai plăcută la vedere decât Jon Krakauer, asta-i sigur.
Ca să fim înţeleşi, nu ţi-am furat jurnalistul.
Omule, nu-i nimic.
M-au sunat cei de la revista Outside. M-au sunat...
- ...au spus că vor să... - E în regulă.
Să trimită sus un jurnalist şi m-au întrebat dacă sunt interesat.
În final a fost decizia lui.
În regulă, ea e Caroline Mackenzie, medicul echipei. Poţi să începi, Caroline.
- Bună ziua tuturor! - Bună, Carol!
Bună!
- Scuze. - Nu-i nimic.
Rob, Harold şi Mike pot să vă spună tot felul de lucruri despre alpinism.
Dar, din punct de vedere medical,
faptul de a ajunge în vârful Everestului ţine de oxigen.
Şi de lipsa lui.
Ca să aveţi cea mai bună şansă de a ajunge în vârf,
trebuie să vă pregătiţi trupurile pentru aerul rarefiat de acolo.
Aşadar, în lună ce urmează, înainte de urcarea finală,
veţi face trei urcări parţiale de aclimatizare,
întorcându-vă aici, în Tabăra de Bază, după fiecare din ele.
Vestea proastă e că fiecare urcare începe şi se termină cu cascada de gheaţă.
Îmi pare rău, dar n-avem cum s-o ocolim.
Sunt milioane de tone de gheaţă care se mişcă continuu zi şi noapte.
Sunt blocuri de gheaţă de mărimea blocurilor turn,
iar crevasele atât de adânci încât probabil nici nu au fund.
Nu e un loc în care ai vrea să fii prins, mai ales când e lovit de soare.
Aşa că ne vom trezi de dimineaţă să trecem de el, cât mai repede posibil.
Şerpaşii s-au duş înainte să repare scările de-a lungul crevaselor.
Le-am făcut cât mai sigure posibil.
Dar asta nu înseamnă că sunt complet sigure.
19 oameni au murit în acea cascadă de gheaţă.
Ţine-te!
Uşor.
Eşti bine, Jon?
- Eşti bine? - N-am nimic. E în regulă.
Bine, ia-o uşor.
Deci ţineţi minte, suntem o echipă. Haideţi să avem grijă unul de celălalt.
TABĂRA ÎNTÂI, 5.944 de metri
Aveţi mare grijă la hipotermie, lucruri că vorbitul subţiat său comportament iraţional.
Am văzut căţărători hipoxici care şi-au rupt toate hainele la 8.000 de metri,
fiindcă au simţit că le era cald.
Cu toţii ştiţi despre edemul cerebral.
Umflarea creierului până la punctul în care se pierd funcţiile motorii,
culminând cu moartea persoanei în cauză.
Şi edemul pulmonar, adică umplerea plămânilor voştri cu lichid
până când se îneacă, efectiv.
Singurul tratament este să coborâţi de pe munte, rapid.
- În regulă, bine. - În regulă, amice.
Dar nu totul e sumbru aici, bine?
Eu împreună cu echipa mea, suntem aici să ne asigurăm
că vă ducem sus şi înapoi în siguranţă şi că vă veţi aclimatiza în mod natural.
Aşa că haideţi să-i mulţumim lui Carol, e prima dată când se află aici.
- În regulă. - Bravo!
23 Aprilie
TABĂRA A DOUA, 6.492 de metri
Bravo!
Să reglaţi presiunea oxigenului.
- Yasuko. - Beck.
- Eşti bine, dragă? - Da.
Bine?
Bravo!
În situaţia asta în care trebuie să vă recăpătaţi răsuflarea,
îl daţi la maxim şi ar trebui să vă simţiţi bine.
- Încep să-l simt deja. - Cum vă simţiţi, băieţi?
- Fericiţi ca în Houston. - E uimitor.
Foarte fericiţi.
Doug, eşti bine?
Când ne întoarcem la Bază, vreau s-o pui pe Carol să te examineze.
Sunt în regulă, n-am nimic.
Nu, nu. Fă-mi un favor, mai ia un tub cu oxigen.
- Da? - Da.
- Au suficiente. - Sunt destule.
În regulă.
Bea nişte ceai.
Ridică-ţi cămaşa un pic.
Mulţumesc.
Inspiră adânc.
Ia o pastilă d-asta dimineaţa, înainte de micul dejun.
Bine, mulţumesc.
- În regulă. Tu urmezi, Beck? - Scuze. Dă-i drumul.
Ia şi minunează-te.
Ia-o uşor, Doug.
- În regulă, poţi să te opreşti. - Da?
- Eşti într-o formă grozavă, Beck. - Chiar sunt.
- Da. - Şase zile la rând în sala de gimnastică.
- Soţiei tale cred că îi place asta. - Da, îi place.
O, nu! În ce dată suntem azi?
- 25 aprilie. - Nu!
Nu!
Trebuie să-i trimit un mesaj soţiei, pot să folosesc faxul vostru?
Poate vrei să te uiţi pe asta. A venit pentru tine, aseară.
Aniversare Fericită, Beck! Peach
- Doamne! - Ce e?
Pot să folosesc telefonul vostru prin satelit?
Dacă asta a venit aseară, înseamnă că e o urgenţă.
Costă 25 de dolari minutul, Beck.
- Da, în regulă. - Nu, apelul ăsta e din partea noastră.
Serios? Mulţumesc.
Rob?
DALLAS, TEXAS
- Beck? - Peach, eu sunt.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic, nimic. Sunt teafăr.
Unde eşti?
Sunt în Tabăra de Bază, acum.
Mă suni de pe Everest?
- Da, e un telefon prin satelit, dragă. - Dumnezeule, cât costă lucrul ăsta?
- Care e problema? - Nu-i nicio problemă, Peach.
Îmi pare rău, eram la Tabăra a Doua şi de asta nu ţi-am trimis un fax, ieri.
Aniversare fericită! Bine?
- Ce fac copiii? - Bine.
Peach.
- Lasă-mă! - Bub e aici.
Îşi face temele dimineaţa, ca de obicei.
- Vrei să-l saluţi? - Da, bineînţeles.
- Aşteaptă. Salută-l! - Bine.
- Salut, tată! - Salut, amice. Îmi e dor de tine.
- Iar Meg s-a dus la prima ei întâlnire. - Mamă!
- Păi, asta ai făcut. - Serios?
Peach.
Mi-e dor de tine, draga mea.
Mamă! Mamă!
Mi-e dor de copii.
Mult.
- Peach... - Ascultă, trebuie să duc copiii la şcoală.
Aşa că trebuie să plec.
- Bine. - Da. Ai grijă pe unde păşeşti.
Pa.
A păţit ceva tata?
Nu sună niciodată.
E...
Cred că e speriat.
Beck, hai şi tu omule. Vino.
Haide.
N-ai cum să înveţi să dansezi, dacă nu încerci.
Haideţi băieţi, Beck Weathers.
Hai, hai, hai.
A fost o idee nebunească.
- Ai dat iama în raţii? - Vrei şi tu?
Nu, o să aştept până ajungem la vârf.
Nu ştiu ce să zic legat de asta, Neal.
Vom ajunge acolo.
Sunt entuziasmat.
Eu şi cu Anatoli suntem aici ca să te ajutăm.
E prea multă concurenţă.
N-avem nevoie de concurenţă între oameni.
E competiţie între fiecare persoană de pe muntele ăsta.
Dar ultimul cuvânt aparţine întotdeauna muntelui.
FAŢA LHOTSE, 7.132 de metri
- Ang Dorjee! - Da.
Rămâi aici, Beck, rămâi aici.
Bine, cobor.
- Harold, Mike, sunt Rob. - Sunt Mike.
Nu vom reuşi acum, băieţi.
Întoarceţi-i din drum.
Luaţi-i din locul ăsta şi duceţi-i la Tabăra de Bază. Întoarceţi-vă!
- Ang Dorjee, haide, vom coborî. - Bine.
Mâna mea.
Fă-ţi mâna pumn din nou, ca să menţii circulaţia sângelui.
- Ce se petrece? - Încă aştept după sud-africani.
Ian, n-ai plătit pentru scările astea.
Da, da, banii-s pe drum.
- Vorbeşti serios, omule? - Hai, mişcă-te.
- De cât timp aştepţi aici? - Să fie vreo 45 de minute.
- Ce frig e! - Da.
- Te înţeapă, nu? - Da.
- Chiar în vârfurile degetelor. - Rob, trebuie să-l trecem dincolo.
- Ne ocupăm de asta. - E al naibii de frig, amice.
- Eşti gata? - Da.
Trimite-l încoace, amice.
Bine, Beck. Te descurci.
Aşa. Privirea în faţă, amice. Capul sus.
Ajutor!
- Scările astea ţin doi oameni? - Da, aduc o frânghie să te leg de margine.
- Rămâi unde eşti. - Nu pot să mă ridic.
Vin la tine!
Bine, Beck. Eşti în regulă!
Leagă-mă.
- Vino să mă iei. - Sunt legat?
Să-i dăm drumul.
Vin spre tine, Beck. Vin imediat, amice.
Uşor, eşti legat de margine, amice.
- Nu-mi simt mâinile. - Eşti în regulă.
- Ajută-mă! - Beck, Beck.
- Rămâi unde eşti, amice. - Nu pot să mă ridic!
Te-am prins.
Eşti bine?
Am priceput că nu-mi garantezi atingerea vârfului.
Dar să fiu omorât fiindcă aştept la coadă, de parcă aş fi în afurisitul de Walmart.
Nu pentru asta ţi-am dat 65.000 de dolari.
Acum scoate-mă de aici!
Aşa. În picioare, înaintează cu paşi mărunţi.
Mulţumesc că aţi venit.
Tabăra de Bază este plină anul ăsta, deci...
cred că ar fi în beneficiul tuturor
dacă ne-am aduna aşa şi să punem la punct un plan şi un program.
- Vrei să spui un fel de rută? - Da.
Pe Everest?
Toţi ştiu că e o afacere pentru tine, Rob. Glumeşti?
Ce-ţi dă dreptul să ne spui când ne putem căţăra şi când nu?
Nu vă spun, vă rog.
Am şti care e planul fiecăruia,
spre exemplu la vârf, putem evita haosul care s-a petrecut la cascada de gheaţă, azi.
Consultanţii de Aventură vor să ajungă în vârf pe 10 mai.
- Şi noi, omule. - Şi noi la fel.
10 mai.
O să fie aglomeraţie "bară la bară" în Treapta Hillary.
Da, aşa e. Asta vreau să zic.
E ridicol. Vom ajunge la vârf când dorim.
Da? Şi n-am nevoie de permisiunea ta să urc muntele.
Ian, ai văzut câţi oameni sunt aici la Tabăra de Bază...?
Am încheiat discuţia.
- Ian... - Ian, haide omule.
Vino încoace, omule.
- Salut! - Bea ceva, Rob.
Noroc!
- Putem vorbi? - Da.
- Te simţi puţin ameţit, este? - Ştiu, e doar... de la mâncarea indiană.
Vrea să spună că are burta balonată.
Ce se întâmplă, Roberto?
Nu-mi place cum arată mulţimile pe frânghii.
Vom avea probleme, după ce ajungem la Tabăra a Treia.
- Vrei să ajungi în vârf pe data de 10, da? - Da.
Şi eu la fel.
Vrei să spui că ar trebui să facem echipă?
E o idee, da.
Nu ştiu, omule, avem stiluri diferite.
Cu tot respectul, eşti genul care-i ţine de mână, eşti cel mai bun la asta.
Dar... cred că dacă nu poţi ajunge acolo sus de unul singur,
n-ar trebui să fii pe munte deloc.
Tu îţi ghidezi echipa ta, iar eu pe a mea.
Sugerez doar să colaborăm, decât să fim unul împotriva celuilalt.
Singura cale prin care putem atinge amândoi vârful, e să cooperăm.
Mai ales la repararea frânghiilor.
Trebuie să aibă logică.
De ce nu.
- Da? - Da, văd logica.
- Asta a fost tot. - În regulă.
Cine o să conducă atunci când ajungem sus?
Rob, dacă spun că o voi face, se va înfăptui.
Trebuie să lucrezi cu Ang Dorjee, pentru că noi cooperăm acum.
Spun doar dacă amândoi...
Bine?
Ang Dorjee.
Cu toţii suntem profesionişti. Vom colabora şi vom duce treaba la bun sfârşit. Da?
În regulă, da.
Plănuim să punem 8 tuburi de oxigen sus la Vârful de Sud.
- Eu nu folosesc oxigen. - Ce vrei să spui?
- Nu foloseşti oxigen deloc? - Hai, omule, ştii că vrei.
Aer englezesc? N-am nevoie de el.
Anatoli, faci pe ghidul pentru Scott, anul ăsta.
Ai în mână vieţile oamenilor, e jobul tău.
Nu l-am folosit niciodată şi nici n-o voi face.
Ai parte de probleme şi mai mari dacă rămâi fără el.
Bine.
O să mai pun nişte tuburi cu oxigen acolo sus.
- Ar fi bine. - În regulă.
Atâta timp cât vă e clar, dacă lucraţi pentru mine folosiţi oxigen,
altfel nu lucraţi pentru mine.
Pe mine nu trebuie să mă rogi.
Am fost sus şi fără oxigen, nu trebuie s-o fac şi cu clienţii.
În regulă, în continuare avem frânghiile fixe,
în special deasupra Feţei Lhotse.
Trebuie să reparăm frânghiile de acolo
- şi de pe creasta sud-estică, de asemenea. - Da, păi...
Ideea mea e să colaborăm împreună la repararea frânghiilor.
Să împărţim sarcinile.
- Bine? - Sună bine.
Tu şi Lop trebuie să vorbiţi despre ce trebuie reparat şi unde.
Doar lucrurile esenţiale. Nu vă spun ce să împachetaţi, dar fiţi fără milă, bine?
Un kilogram aici echivalează cu 10 kg, acolo sus.
Uşor şi rapizi.
Şi uite aşa mi-ai distrus cappuccinoul din vârf.
Du-te, du-te. Fugi.
5 mai.
Va fi o săptămână grea.
Dar va fi cea mai bună zi de vineri din viaţa voastră.
Da chiar, ce facem vineri?
Ajungem în vârf!
Acum depinde de mine, nu?
- Iau trei. - Da la Jan.
E cartea mea.
Ştiam eu că va fi fată.
Nu-mi vine să cred.
E fată!
În regulă, bravo ţie!
Da, ştiam că o să fie fată.
- E fantastic. - Mulţumesc, Doug.
Când are termenul?
La mijlocul lui iulie, imediat cum mă întorc.
N-o să mai poţi dormi acum, amice.
Da, aşa e.
- Rob. - Da.
Jan nu e supărată că eşti aici?
Sabia lui Krakauer a ieşit din teacă.
Jan e alpinistă, Jon, mă înţelege.
- Da. - Aşa e, Helen.
- Dar tu, Doug, soţia ta ce zice? - E împăcată cu asta, de când am divorţat.
- E împăcată cu orice. - Îmi pare foarte rău, amice.
- Nu-i nimic. - Îmi pare rău.
Am întrebat pentru că Peach mi-a spus
că dacă mă mai caţăr pe un munte, o să divorţeze de mine.
Apoi ţi-a rezervat călătoria asta.
Nu, nu, nu. Cea mai grea parte e că am uitat să-i spun.
- Ai uitat să-i spui că urci Everestul? - Am uitat.
În regulă.
Acum toate cărţile-s pe faţă.
Doare, e periculos, distruge relaţii, vă costă pe toţi o mică avere.
- Sunt şi aspecte negative la asta... - Trebuie să pun întrebarea, ştiţi bine.
De ce?
Pentru că e acolo!
De asta, mulţumesc dle Mallory.
Haideţi, băieţi, vorbesc serios.
Yasuko, de ce escaladezi Everestul?
Am 47 de ani.
Am atins 6 din cele 7 vârfuri, aşa că...
desigur acum trebuie să-l ating pe al şaptelea.
Ăsta nu-i un răspuns. De ce...?
De ce pe orice vârfuri?
- Păi, am... - Doug.
- De ce? - De ce eu?
Hai, spune-le de copii.
Zi-le de copii.
Ai copii?
Da, am copii, dar parcă v-am spus, am acasă o şcoală primară.
M-am dus şi am vorbit cu acei copii
şi, de fapt, chiar m-au ajutat să strâng o parte din bani să vin şi să...
Mi-au făcut un steag pe care să-l pun în vârf.
Aşa că mă gândeam că poate e...
Ei văd un tip obişnuit care poate
să-şi urmeze visurile imposibile şi poate
vor fi inspiraţi să facă şi ei la fel, bănuiesc.
Mă caţăr pe Muntele Everest
pentru că pot.
Pentru că a fi capabil să urci atât de sus
şi să vezi o frumuseţe pe care nimeni n-o vede,
ar fi păcat să n-o faci.
Bine zis, Dougie!
- Da. - Îmi place răspunsul ăsta.
Alo?
- Te-am trezit? - Nu.
Ba da, mincinoasă ce eşti.
- Eşti bine. - Da.
Da, sunt bine. Sunt mai bine.
Sunt mai bine acum.
Mi-e dor de tine.
Pornim spre ultima urcare, mâine.
Deci ajungeţi în vârf vineri?
Da, pe 10.
- E ziua ta norocoasă. - Aşa e.
Cum e vremea?
E bună.
Da, cred că o să avem o fereastră bună.
- Aşadar, e fată... - Da.
Te-ai dus la doctor, ai făcut o radiografie?
- Ai văzut-o? - Da, sigur.
Şi? Haide. Cum arăta?
Nu ştiu, păr blond, un zâmbet drăguţ.
O înălţime şi greutate perfectă, va fi o căţărătoare grozavă.
Dar e acolo deja, Rob.
- Te iubeşte. - Un mic ursuleţ, nu?
Apoi într-o zi,
tu cu mine şi micuţa noastră Sarah vom merge să escaladăm împreună.
- Sarah? - Da, ce părere ai?
- În niciun caz. - Haide.
- Nu. - Te rog. Gândeşte-te.
Nu.
- Mai eşti acolo? - Bineînţeles că sunt.
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
- Somn uşor, draga mea. - Bine. Pa.
Tabara 1, 5943 metri
Hei, eşti in regulă?
Da, nu arată prea bine.
Trebuie să-l ducem jos.
Poţi să dai de Scott la radio?
Nu. Cred că a luat-o înainte.
Haideţi să nu privim prea mult vârful.
E cale lungă până acolo.
Capul jos, cu paşi mărunţi.
S-a făcut, şefu'.
L-ai văzut pe Dale?
Da, nu arăta prea bine,
dar se pare că Neal s-a ocupat de situaţie.
A încercat să vorbească cu tine prin staţie.
- Glumeşti? - Nu.
Bănuiesc că nu funcţionează.
Mă duc la Tabăra Întâi.
Dacă nu se simte atât de bine,
îl duc la Tabăra de Bază şi mă întorc înapoi.
- Voi sunteţi în regulă? - Da.
Nu poate fi prea departe în faţa ta, amice.
Da, o să ajung numaidecât jos.
Vă prind din urmă.
Vă prind eu.
TABĂRA A DOUA, 6.492 de metri
Rob către Guy. Eşti acolo, amice?
Da, Guy către Rob. Sunt aici.
"Azi e ziua..." Unde eşti?
La Tabăra Întâi, Pumori.
Da.
Te văd, iată-l pe bătrânul căţărător.
Cred că ai greşit muntele.
Nu pot vorbi, trebuie să plecăm.
Bine, amice. Ai grijă pe panta pentru copii.
Trebuie să mă întorc la cea pentru adulţi.
Nu-ţi face griji, Rob, o să fiu cu ochii pe tine.
Harold, eşti bine?
Toată lumea e teafără?
Da.
Vino încoace. Stai jos.
Uită-te la mine.
- Uită-te la mine. - N-am nimic, amice.
- Uită-te la mine, Harold. - Îţi spun, n-am nimic.
- Bine. - N-am nimic.
Să nu-mi mai faci asta.
Scuze.
Bine, amice. O să mă întorc la Frankie, are dificultăţi.
TABĂRA A TREIA, 7.315 metri
Hai să-i dăm oxigen.
Rob Hall către Scott Fischer. "Nebunia Muntelui" recepţionezi?
Salut, omule! Sunt aici.
M-am întors la Tabăra de Bază, apoi m-am întors la Tabăra Întâi.
Vă prind din urmă mâine.
N-o să te odihneşti o zi, mai întâi?
Scott nu-mi pari a fi în regulă.
- Stai o zi şi odihneşte-te. - Şi să ratez toată distracţia?
Sunt multe suişuri şi coborâşuri într-o zi, chiar şi pentru cineva ca tine, Scott.
Ştii cum se spune, nu e vorba de altitudine, ci de atitudine.
Eşti sigur că vei fi în regulă?
Scott?
Voi fi bine. Îmi fac o injecţie cu dexametazonă chiar acum.
Nu te forţa prea tare, bine? Terminat.
Rob tocmai am reuşit să obţin actualizările despre vreme.
Se mişcă rapid. Şi-a schimbat uşor cursul.
Şi ar putea să continue spre nord, dar dacă n-o va face,
o să ajungă acolo, în jurul datei de 11, bănuiesc.
E o prognoză meteo, Helen?
Muntele îşi face propria vreme.
O să fim cu ochii pe ea.
Da, sigur, ţi-am spus doar să ştii.
Apreciez asta, Helen.
De ce ne facem asta?
E o nebunie.
Ştii, nu i-am spus lui Krakauer asta,
atunci când ne-a întrebat de ce ne căţărăm pe Everest.
Când sunt acasă,
am un ditamai nor negru care mă urmăreşte.
Ca o depresie, ştii?
Dar când sunt aici, când sunt pe orice munte,
e ca şi un leac.
Mă simt renăscut.
Deci acum eşti fericit.
Încep să mă întreb.
E o suferinţă, omule.
Chestia asta e o suferinţă.
Mai suferi câteva zile,
dar pentru restul vieţii vei fi tipul care a ajuns în vârful Everestului.
Sper doar să ajung acolo.
Da...
Sper să ajung acolo, apoi să mă întorc acasă.
Ce părere ai, Mike?
Arată destul de bine. E puţin vânt sus
Iar dacă se înteţeşte, putem coborî oricând.
- Exact. - E decizia ta, Rob.
Hai să-i punem în mişcare.
TABĂRA A PATRA, 7951 de metri
Rob!
Nu e bine.
Sper să se mai domolească, la asfinţit.
Aşa face de obicei.
Nu-mi place.
Nu plecăm dacă nu se potoleşte.
- Vorbesc cu Scott când ajunge aici. - Bine.
- Scott. - Anatoli, aici.
Anatoli, unde-i Rob?
- Unde sunt? A coborât şi el? - Nu.
Ce face echipa lui Rob?
Aşteaptă să treacă furtuna.
Dacă el aşteaptă...
- aşteptăm şi noi. - Bine.
Vineri, 10 Mai
00:30 AM
Salut, băieţi!
Ieşiţi să aruncaţi o privire.
Cred că cineva acolo sus ne iubeşte.
Nimic.
Unde a dispărut furtuna?
Exact.
E o nebunie.
Sunteţi pregătiţi s-o luăm din loc?
În regulă oameni buni, avem o fereastră.
Nu ştim cât va dura, dar vom profita de ea.
Fiţi pregătiţi în jumătate de oră.
O să ne întoarcem la ora 14:00, haideţi să-l escaladăm.
Bine.
Deci azi e ziua cea mare, nu?
Da.
Acum ori niciodată.
Sud-africanii au rămas în Tabăra a Treia.
N-au reuşit să ajungă în Tabăra a Patra.
Probabil că i-a prins furtuna.
- Poate că s-a terminat mai devreme. - La noi a ţinut toată noaptea.
Iar acum nu mai e pic de vânt.
Deci merită cu siguranţă să încercăm.
Bine, o să le spun tuturor unde eşti.
Vrei să laşi vreun mesaj?
Sun-o pe Jan şi spune-i că am pornit la drum.
O să te sun, Helen, peste 12 ore ajungem în vârf.
Ora de întoarcere e 14:00.
- Noroc şi drum bun tuturor! - Bine. Mulţumesc, Helen. Pa!
- Ne vedem sus. - Ia-o uşor, Scott.
Dorm câteva ore, apoi voi fi în spatele vostru.
- Bine. - Ne vedem pe culme.
- Bate cupa, Pittman. - Odihneşte-te, da?
Ai frânghiile peste Treapta Hillary?
Da.
Bine.
BALCONUL, 8.412 metri
04:30 AM
Putem merge mai repede?
Nici o şansă să mergem mai repede aici, e prea dificil.
Ar putea să dureze o vreme.
Pierdem timp.
Ce s-a intamplat?
Nu stiu.
Am avut o operatie acum 2 ani la ochi.
Poate din cauza asta.
Nu ştiu.
Bine.
Luaţi-o în faţa noastră. Hai să stăm jos.
Beck, uită-te la mine.
- Trebuie să te trimit jos cu cineva. - Nu vreau să cobor, Rob.
- Trebuie să cobori. - Nu vreau.
Bine.
În regulă, Beck. Ascultă.
Aştepţi aici o jumătate de oră... Beck, ascultă-mă.
Dacă îţi revine vederea, intră în coadă şi vino sus.
Dacă nu îţi revine, îmi pare rău amice, s-a terminat.
Şerpaşii o să urce şi o să lase oxigenul suplimentar în Vârful Sudic, bine?
O să trimit unul din ei aici la tine. Ai înţeles?
Da?
Bine, amice. În regulă.
Sandy, vrei să cobori?
Nu, în niciun caz.
O să reuşesc să ajung în vârf. Ai înţeles?
- Bine. - Nu mă întorc, da?
Bine.
CREASTA SUD-ESTICĂ
- Unde-s frânghiile? - Nu e nicio frânghie.
- Nu e frânghie. - Ar fi trebuit să fie reparate.
- Mai ai în rucsacul tău? - Nu. Astea-s frânghiile.
- N-a ajuns aici. - N-are frânghie?
Nu.
Neal.
Rob, avem o problemă aici, amice.
Nu sunt frânghii fixe pe traversa către Treapta Hillary. Terminat.
Unde-s Ang Dorjee şi Lopsang?
Ang Dorjee e aici, dar nici urmă de Lopsang.
Sunt doar eu, Neal şi Anatoli. Va trebui să punem unele noi. Terminat.
- Le-ai găsit? - Da.
- Bine. - Hai să le punem.
Ce se petrece?
- Nu sunt frânghii fixe. - Ce?
Aşa, cu paşi mărunţi, Doug.
Hai, Dougie. Respiră adânc.
Hai, amice, ţine-o.
Respiraţii adânci, Dougie. Aşteaptă.
Poţi reuşi, Dougie.
Ştiu că poţi, amice.
Nu vreau să te aduc aici şi a treia oară, prietene.
10:25 AM
John, te întorci?
E o întârziere. Nu sunt frânghii fixe deasupra Vârfului Sudic.
Ştiu, amice. Se rezolvă situaţia asta acum.
Nu mai am benzină.
E frig.
- Îmi pare rău, Rob. - E decizia ta, amice.
Nu vreau să rămân fără oxigen, acolo sus.
Îmi pare rău, Rob.
Avem un mic impediment. Lou, Stuart şi John Taske s-au întors
chiar sub Vârful Sudic.
Cum sunt condiţiile atmosferice până acum?
- E frig şi vânt. - Bine, dă-mi de ştire, Rob.
Bine, Helen. Mulţumesc. Pa, pa.
Sper că nu avem în faţă un alt an fără clienţi în vârf.
Dacă nu înaintează curând, n-o să mai aibă timp, nu?
Da.
Ce-o să spună John despre asta în articolul său?
Sunt Rob. Băieţi, tocmai i-am pierdut pe Lou, Stuart şi John Taske.
Ce se petrece? Ce-i cu întârzierea asta?
Da, amice. Încă îi avem pe Anatoli
şi pe Neal în capătul Treptei şi repară frânghiile.
- Suntem la baza Treptei. Terminat. - Rob sunt Mike.
Am pus mare parte din frânghii.
Doug e chiar în spatele meu. L-am lăsat şi m-am grăbit până aici.
Mă uit chiar acum la voi. Da, eu sunt ăla. Hai să ne mişcăm.
Cât mai repede posibil. Terminat.
Începem să o luăm cu toţii din loc, imediat ce avem verde.
Rob către Bază. Helen, răspunde.
- Eşti bine? - Recepţionat. Tabăra de Bază către Rob.
Ai veşti de la Scott. A reuşit să afle cineva pe unde e? Terminat.
Salut, amice!
Unde eşti, amice, avem un obstacol aici. Sunt la Treapta Hillary.
- Suntem cu mai mult de o oră întârziere. - Relaxează-te.
Oamenii stau aici şi îşi consumă oxigenul.
Vino aici cât de repede poţi.
- Eşti bine, Beck? - Da. Am o mică problemă cu ochii.
V-aţi întors?
E un blocaj chiar sub Treapta Hillary.
E o nebunie.
- Coboară cu noi. - Nu pot, i-am promis lui Rob că-l aştept.
- Tu hotărăşti. - Mi-e bine.
Ne vedem jos.
Neal, eşti gata?
Bine, Toli, am terminat.
Jumătate de frânghie. Puteţi porni!
Bine, urcăm!
Mike, te superi dacă urc eu primul?
- De ce? - Nu prea mai am oxigen.
Rob, sunt Mike. Am terminat în capătul ăsta.
O să rămân aici cu Yasuko, până când se eliberează calea.
Stau aici ca să fiu cu ochii pe Doug. Terminat.
Am reuşit!
Yasuko.
Şapte.
Al şaptelea vârf.
Vino încoace. Sunt foarte mândru de tine.
- Foarte mândru. - Mulţumesc.
Arigato.
Rob către Bază.
Rob, sunt Helen. Unde sunteţi?
Sunt în vârful Everestului, Helen. Am reuşit.
Ai recepţionat? Terminat.
Te auzim răspicat, Rob. E minunat să-ţi aud vocea de acolo de sus.
- Cine mai e cu tine? - Momentan sunt cu Mike şi Yasuko.
Jon K. tocmai a fost şi a plecat.
- Doug se vede la orizont. - Iar Beck?
Beck are o problemă cu vederea.
Ne aşteaptă pe creasta sud-estică.
La "Balcon".
E printre primii oameni care se vor întoarce. Terminat.
Bănuiesc că veţi pleca imediat, da?
Coborâm în câteva minute. Imediat ce-l văd pe Doug, vom coborî.
Corect. Am înţeles. E minunat, Rob.
- Îi ţinem pumnii strânşi lui Doug. - Terminat, Helen.
Felicitări.
Ai reuşit.
Arăţi groaznic.
N-a fost chiar atât de uşor, omule.
- L-ai văzut pe Doug? - Da. E mult, mult...
Mult în spate.
Şi el s-a pregătit.
Unde e restul echipei tale? Pentru că sunt destul de sigur
că întreaga mea echipă a reuşit să ajungă sus.
I-am văzut.
- Nu-ţi face griji. Nu-i spun lui Krakauer. - Bravo, amice. Am avut un grup divers.
Anul ăsta e al tău.
Scott, nu arăţi prea bine.
- Lopsang. - Da.
Hai, amice, să-l ducem jos.
În regulă. Să mergem.
Harold, ce faci?
Încerc să sortez oxigenul.
Nu găsesc niciunul plin.
Sunt nişte tuburi pline. Le-am văzut când am urcat.
Sunt destul de sigur că ar trebui să mai arunci o privire.
- M-am uitat, nu sunt pline. - Ascultă, am văzut...
Amice, am verificat de două ori.
Da.
În regulă, omule.
Cobor.
Harold.
15:15
Doug, Doug.
S-a terminat, amice.
- Îmi pare rău. - Nu, nu, nu.
Doug, ai ajuns prea târziu.
Luaţi-o înainte, vă ajung din urmă.
Doug, Doug, ascultă-mă.
E mult prea târziu. S-a terminat.
Ascultă-mă, amice, îmi pare rău.
Dar trebuie să te întorc din drum.
Bine?
Pot s-o fac.
E chiar aici, omule.
Nu mă mai întorc anul viitor, e ultima mea şansă.
Trebuie să mă laşi să fac asta.
Lasă-mă s-o fac.
- Bine. - Te rog, Rob.
Hai să mergem. Hai s-o ducem la bun sfârşit.
- Hai. - Mulţumesc, omule.
Beck? Eşti bine?
- Cine e? - Sunt Jon.
Nu văd prea bine, Jon.
Îngheţ.
Mike e în spatele meu. E cu Yasuko.
Vei fi bine. Mike e chiar în spatele meu.
Eşti bine?
Ne vedem jos.
Uite-l. Monstrul.
Respiră adânc, Doug, respiră adânc.
Aşa.
Ai ajuns!
Ai reuşit!
Datorită ţie, omule.
Guy către Rob, mă auzi amice?
Guy către Rob, eşti acolo?
Şcolarii.
Bravo, Doug!
Haide.
Uşor.
Îl iau eu.
Hai, în picioare.
Nu, Doug, nu mai putem să-ţi dăm oxigen. Trebuie să coborâm la Vârful Sudic.
Guy către oricine e la Tabăra de Bază. Eşti acolo, Helen?
Guy, sunt Helen. Ce mai faci?
Da, bine.
Mă uit direct la vârf şi încă mai sunt alpinişti acolo. Nu sunt de-ai noştri, nu?
Avem trei sus, însă toţi coboară.
Ce fac acolo atât de târziu?
Ora de întoarcere era 14:00. Au depăşit-o cu mult.
Vine un nor din vale. E unul mare.
Mulţumesc. Îi sun acum, Guy.
Rob, răspunde, sunt Helen.
Uşor, uşor, Doug. Aşa.
Te descurci, ia-o după colţ.
Aşa.
Rob, tu eşti?
Beck?
Sunt Mike.
- Ce faci aici? - Nu pot să văd. E ceva grav.
- Sunteţi teferi? - Beck are o problemă.
Mike, nu prea mai avem oxigen. Trebuie să înaintăm.
Încearcă să te ridici, da?
Te duc eu.
Esti in regula.
Haide!
Imi este frig.
Opreste-i pe baieti, avem o problema.
Nu mai avem oxigen, Doug.
Nu mai avem oxigen. Trebuie sa continui.
Haide! Haide!
Ma auziti? Am nevoie de cineva cu oxigen. terminat.
Cineva, va rog!
Doug, haide! Haide!
Helen, ma auzi? Terminat.
Îl vede cineva pe Ang Dorjee?
Tocmai a trecut pe lângă mine. Coboară. Terminat.
Coboară.
Poţi să-l opreşti, să-l întorci din drum. Am nevoie ca cineva să se întoarcă sus acum.
Ang Dorjee!
Tabăra de Bază, recepţionezi? Terminat.
Helen către Rob, spune.
Helen, te rog. Am nevoie de un tub de oxigen în vârful Treptei Hillary.
Nu pot să-l cobor fără el.
Am rămas blocaţi.
Am înţeles că ai nevoie de un tub de oxigen la baza Treptei Hillary.
Îl trimitem imediat ce putem.
În vârf.
Ultimul lucru pe care i l-am spus lui Ang Dorjee a fost:
"Te rog, am nevoie de două tuburi cu oxigen în Vârful Sudic."
Da, am recepţionat Rob.
Băieţi, e oxigen la Vârful Sudic, nu?
Nu e. Sunt Harold. Nu mai e oxigen la Vârful Sudic.
Repet, nu mai e oxigen.
Ang Dorjee a pus tuburi pline acolo, Harold. Tu unde eşti?
Mă auzi, Harold?
Harold.
Harold mă auzi?
Cred că îmi ia jumătate de oră să mă întorc pe Vârful Sudic.
Bine, vin.
Dacă nu ai oxigen, amice, nu urca. Mergi mai departe.
Vin spre tine, Rob.
Hai, amice, haide!
Rob, aici Tabăra de Bază.
Recepţionat, Caroline.
Rob, tu poţi coborî?
Caroline, n-am ajuns în punctul ăla, încă.
Rob, poţi să ne spui cu cine eşti?
Sunt cu Doug.
Ascultă-mă.
Hai, Dougie, hai amice, încă un efort. Haide.
Rob, care e starea de conştienţă a lui Doug?
E foarte slăbit.
S-a prăbuşit după ce am rămas fără oxigen.
Bine. Dă-i 8 miligrame de dexametazonă.
Asta înseamnă două tablete, Rob.
Guy către Rob.
Spune, Guy, te aud.
Rob, îţi sugerez să cobori.
N-are niciun rost să mai stai acolo sus.
Avem oameni pe care-i putem trimite să-l ajute pe Doug,
dar tu trebuie să cobori. Înţelegi?
Haide, omule. Ne jucăm cu viaţa unui om.
În niciun caz nu-l las pe Doug în urmă.
Trebuie să mergem, amice.
Trebuie să mergem sau vom avea probleme.
Helen o să aibă nevoie de ajutor, aşa că încerc să mă întorc.
- Bine? - Bine.
Duceţi-vă.
Scott.
Eşti bine?
Lopsang.
Nu mai pot, amice.
Nu mai pot.
Du-te şi trimite-l înapoi pe Anatoli...
Trimite-l pe Anatoli înapoi cu nişte oxigen.
- Bine. - Du-te.
Îl trimit înapoi pe Anatoli.
- Să mergem. - Du-te tu.
Nu, amice. Nu te las în urmă.
Haide!
Hai! Vino cu mine! Doar pentru câteva minute, Doug. Haide!
Te rog, Dougie. Haide, amice.
Doar două minute. Să ajungem la baza treptei.
Ridică piciorul.
Piciorul ăsta, Dougie, haide.
Haide.
O, nu!
Ţine-o!
Hai! În cort!
Nu, nu, nu. Hai, Dougie!
Doug, hai, grăbeşte-te.
Doug, o să cobor la Vârful Sudic să iau oxigen.
Bine? Mă duc să găsesc oxigen.
Trebuie să rămâi aici.
Rămâi aici.
Nu te mişca! Mă întorc.
Nu...
Opriţi-vă! Nu pe acolo!
Opriţi-vă!
Întoarceţi-vă!
Uşor.
Rob!
- Harold? - Am oxigen.
Poftim. Am găsit unul golit pe jumătate.
Unde-i Doug?
Doug a murit.
Ce?
A murit.
Tabăra a Patra e în partea aia.
Daţi mai departe oxigenul!
Nu mai e!
Du-te după ajutoare!
Aici!
- Anatoli. - Unde-s ceilalţi?
Sunt încă acolo.
Jon, am nevoie de ajutor!
Ieşi afară, am nevoie de ajutor.
Nu pot... nu pot să văd, Toli. Am orbit de la zăpadă.
Beck... Doug, au nevoie de ajutor.
Încă sunt acolo.
Mă duc să-i găsesc. Voi rămâneţi aici!
12:00 AM
Bravo!
Anatoli!
- Poţi merge? - Nu.
Mă întorc!
Rămân eu.
Dă-mi aia, haide.
- Nu vrea, e îngheţată. - Ia asta.
Mănuşa.
Îmi pare rău.
Haide, amice.
Hai, Harold.
Îţi mulţumesc că te-ai întors.
- Alo! - Helen, sunt Jan.
De ce n-am mai auzit veşti de la tine? De ce nu m-a sunat nimeni?
I-a prins o furtună, Jan. E una năprasnică.
El unde e?
Nu ştim exact, dar la ora 16:00 încă era pe vârf.
Şi poate să coboare?
Rob poate, dar Doug nu.
Sunt cel puţin 13 oameni izolaţi acolo, iar furtuna se înteţeşte.
Trimite-l pe Ang Dorjee acolo.
O să-l aducă el jos.
- Helen, ai înţeles? - Helen, zi-mi noutăţile.
Trimite-l pe Ang Dorjee acolo sus.
Jan, da, o să-l trimitem. Şi te sun imediat ce am veşti de la el.
- Îndată ce aud veşti de la el. - Mulţumesc, Helen.
- În regulă? - Bine.
- Unde e? - N-am veşti de la el.
- Bine, iau legătura cu el. - Am încercat.
- Guy... - Aşteaptă.
Rob, sunt Guy, unde eşti?
Guy, am tot încercat de două ore încoace.
Rob, sunt Guy.
- Păstrează-ţi energia, amice. - Helen.
Cum prinzi o fereastră, pleci. Ştii ce trebuie să faci.
Guy, avem o rezervă cu tuburi de oxigen în Curmătura de Sud.
- Cine are nevoie de ea, poate s-o ia. - Aşa. Mulţumesc.
O echipă de salvare va pleca să-i caute, îndată ce vor putea.
- Cine vrea să meargă, o să plecăm în zori. - Sigur, Helen, în zori.
Aşa e, David.
- Vezi ce se întâmplă, vin în spatele tău. - Tabăra a Patra, răspunde.
03:00 AM
Rob. Rob, mă auzi?
David Breashears are o rezervă de oxigen la Curmătura de Sud,
pe care o puteţi folosi.
În regulă, amice, organizăm o echipă şi venim să vă luăm.
E cald.
Ard tot.
O, nu!
Yasuko.
Andy!
Haide!
Rob, vorbeşte. Te rog, răspunde.
05:00 AM
Răspunde, amice, te rog.
Vreo veste despre ceilalţi?
Anatoli a reuşit să aducă înapoi trei clienţi
de la Curmătura de Sud, azi-noapte,
dar... Beck şi Yasuko încă au rămas acolo.
Încearcă să organizeze o căutare,
dar toţi cei care au fost acolo sus sunt epuizaţi.
- Helen. - Rob, tu eşti?
Rob unde eşti? Trimitem oameni după tine.
Rob, aici e Tabăra de Bază.
Nu mă pot mişca.
Amice, da ştiu, ştiu. Trebuie să încerci să te mişti.
Mâinile...
Nu-mi simt mâinile, sunt îngheţate.
Am gheaţă pe...
Trebuie să dau jos gheaţa de pe mască.
E bine. Da, trebuie să pui masca aia în funcţiune.
Soarele o să răsară, o să te încălzească şi vei putea să te mişti.
Guy...
- Da - Guy...
Harold a fost aici, dar s-a dus...
Rob, Doug e cu tine?
Doug? Doug a murit.
Harold a murit.
Doar eu am nevoie de ajutor.
Bine, Rob, trebuie să cobori.
Unde eşti?
Guy... sunt în acea mică...
mică adâncitură, chiar sub Vârful Sudic.
În regulă, poţi face asta. Trebuie doar să ieşi din adâncitura aia
şi să aluneci pentru restul drumului.
Trimite-i pe băieţi.
Bine? O să am nevoie de puţin ajutor.
Vin nişte şerpaşi spre tine cu ceai şi oxigen.
Trebuie doar să cobori, amice. Coboară.
Rob?
- Poţi să-i faci legătura cu Jan? - Cu Rob?
Fă-i legătura cu el.
Hai să încercăm. Pune telefonul prin satelit lângă staţie.
Şi...
dacă cineva poate să-l motiveze să se mişte, atunci Jan e aceea.
Guy către Rob.
Guy către Rob, mă auzi?
Rob eşti acolo?
Rob, sunt Helen.
Recepţionat.
Rob, o am pe Jan la telefon.
Jan a mea?
Da, e la telefon.
- Jan, poţi vorbi. - Bine.
Bună, dragule, cum o duci?
Bună, dragostea mea!
Mi-e puţin frig.
Dar sunt bine.
Ştiu că eşti.
Dar Soarele o să te încălzească în curând.
Scumpule? Trebuie să te mişti.
Trebuie să cobori.
Mâinile mele...
sunt îngheţate.
Picioarele îmi sunt îngheţate.
Trimitem oameni către tine cu ceai şi oxigen.
Dar trebuie să te mişti. Rob, mă auzi?
Trebuie să pui sângele în mişcare.
Bine, dragostea mea.
Fă-o. Fă-o chiar acum!
Te iubesc!
Terminat.
Hai, Rob.
Nu putem să-i cărăm.
Nu e posibil.
Va trebui...
Va trebui să ne folosim toate forţele,
doar să coborâm noi.
Nu vreau să mor, omule.
Helen, sunt Mike. Recepţionezi?
Spune, Mike. Ce veşti ai?
Yasuko şi Beck n-au reuşit să ajungă în tabără.
Bine, Mike. Mulţumesc că ne-ai înştiinţat.
Meg?
Bub?
Helen, Tabăra de Bază.
Ang Dorjee, sunt Helen.
Trebuie să ne întoarcem.
A început din nou o furtună groaznică.
E decizia ta, Ang Dorjee.
Guy, o să încercăm din nou, după ce trece furtuna.
O să lăsăm nişte ceai şi oxigen aici. Îmi pare rău.
Trebuie să-i spunem lui Rob că nu mai vin.
Bine.
- Rob, sunt Guy, amice. - Guy.
Nu mă pot opri din tremurat.
Băieţii, au dat de vânt puternic.
Şi... cea mai bună şansă a ta e să cobori şi mai mult.
Stai să mă gândesc.
Cred că mai stau pe aici încă o noapte.
O să încercăm din nou, îndată ce putem, bine?
- Helen? - Da.
Da, e tot acolo.
E chiar sub Vârful Sudic.
Are oxigen, dar... e îngheţat.
Nu ştim dacă a putut să-l folosească.
Mai e cineva cu el?
Nu...
Trebuie să-l aduceţi jos, până când se întunecă,
n-o să mai supravieţuiască încă o noapte.
Ştim.
Dar furtuna a revenit. Foarte puternică.
Nu putem să ducem pe nimeni până la el în seara asta. Am încercat.
Ar putea foarte bine să fie pe Lună.
- Poţi să-mi faci din nou legătura cu el? - Sigur.
Guy, poţi să iei legătura cu Rob?
Rob, sunt Guy.
O am pe Jan la telefon.
Stai puţin.
Bine.
Bună, scumpo!
Ce mai faci?
Mă gândesc la tine.
Pari a fi în regulă.
Eşti bine, dragul meu?
S-ar putea să am câteva degerături.
Aştept cu nerăbdare să le vindec.
Aştept să te întorci acasă.
- Ce mai face Sarah? - Sarah?
Da.
Da, Sarah e bine.
Vrei să-i pui numele ăsta, pentru mine?
Da, aşa voi face.
Nu cred că voi apuca s-o cunosc.
Îmi pare foarte rău.
Nu spune asta.
Dacă cineva poate reuşi tu eşti acela. Ţii minte?
Te iubesc!
Te rog să nu-ţi faci prea multe griji.
Adio, dragostea mea!
Te iubesc, Rob!
Te iubesc!
Beck?
Helen, sunt Mike.
Helen, recepţionezi?
Mike, răspunde.
Beck e în viaţă.
A venit singur în tabără.
David Breashears conduce ultima noastră echipă.
Spune-i să ne ajute să-l ducem la Tabăra Întâi.
Mulţumesc, Mike.
Nici măcar nu ştim cum, dar e în viaţă.
Chestia e, Peach, nu putem să-l coborâm prin cascada de gheaţă.
Nu. O să-l cobor eu. Îl cobor eu.
Bine. De ce avem nevoie?
Avem nevoie de un elicopter, nu?
Da, dar nu pot urca un elicopter atât de sus, fiindcă aerul e prea rarefiat.
Ar trebui să încercăm, dar e un risc enorm.
Şi nu e într-o stare bună, Peach, deci nu vreau să-ţi faci speranţe prea mari.
Cu paşi mărunţi.
- Trebuie să te mişti. - Obosit...
- Ştiu. Ştiu că eşti. - Sunt obosit.
Haide.
Încet şi uşor.
Haideţi, mişcaţi-vă în continuare.
Da, aş dori numărul ambasadei americane din Kathmandu, Nepal.
- Da, Nepal. - Cu ambasadorul, vă rog.
Nu, scumpo, nu pot aştepta.
Nu, dv să mă ascultaţi, dle.
Soţul meu a murit o dată, după cum aţi văzut la ştiri.
Credeţi-mă, dacă va muri a doua oară, n-o să dea bine la CNN.
Aşa, amice.
Aşa. În regulă.
TABĂRA A DOUA
Beck?
Cum te simţi?
Ştii tu, aşa şi aşa.
E suficient de cald?
Nu sunt sigur încă.
Mi se pare că îţi e puţin cald.
Rob ce face?
Rob încă e acolo sus.
Şi Doug? El ce pune la cale?
Doug a murit, Beck.
Nu ştiu, nimeni n-a mai încercat să urce la Tabăra de Bază. O să încerce.
Găsiţi un loc de aterizare, ajutaţi cu tot ce puteţi.
Bine, merită să încercăm. Mulţumesc, Guy.
Ia un Gatorade. Vine un elicopter, trebuie să delimităm un loc de aterizare.
Vine un elicopter!
Duceţi-vă înapoi în corturi!
Mulţumesc.
Eliberează toată zona asta.
Hai, hai.
Nu e posibil.
Dacă aterizezi aici, n-o să ne mai ridicăm de la sol.
O să ne omori.
Bine, maior, hai să ne întoarcem.
Aşa.
Nu putem să mai scoatem. L-am uşurat cât de mult am putut.
Aici, aici!
Hai, Beck.
Aproape că ai ajuns.
Haide.
O singură persoană.
- Doar o singură persoană. - Da, e doar el. Doar una.
Aşa.
Eşti bine?
O să ridic coada ca să ne ducă peste margine.
O luăm pe adâncitura de dedesubt. Eşti de acord?
- Da. - Bun.
Anatoli.
Îmi pare foarte rău.
Haide, să intrăm înăuntru.
Bună, Peachy!
Mulţumesc foarte mult, draga mea.
Trupul lui Rob a fost găsit pe munte
alături de ale altor persoane care şi-au pierdut viaţa.
Expediţia "Consultanţilor de Aventură" 1996,
Beck Weathers, şi-a pierdut ambele mâini şi nasul.
Încă mai locuieşte în Dallas alături de soţia lui, Peach.
În iulie, 1996, Jan a dat naştere unei fetiţe.
A botezat-o "Sarah".
Traducerea şi adaptarea după sonor: Undergrow