A fost odată ca niciodată, departe într-un castel din Anglia,
trăia un personaj răsfățat
pe nume Prinț.
CAMERA LUI PRINȚ
- Gata, lume bună, s-a trezit. - Grăbiți-vă.
Repede. Aduceți pateul Carlyle.
Prinț nu cunoștea decât viața luxoasă.
Am menționat oare că Prinț este un motan?
Bună dimineața, Prinț.
Poftim ceaiul.
Vreau mic dejun.
Ți-am adus mâncarea ta preferată.
Pateul Carlyle.
Minunat.
Super.
E bine să fii rege.
De cealaltă parte a lumii trăia un motan la fel de răsfățat
care credea că e rege, într-un regat oarecum mai mic.
Miau.
Eu sunt regele străzii.
Despre asta vorbesc.
Jon și cu mine avem tot ce mi-aș fi putut dori vreodată.
Mâncare în frigider. Cablu și satelit.
Și să nu uităm lasagna.
Exact. E bine să fii rege.
Tu ești cel mai important lucru în viața mea.
Lasă-mă să dorm, te rog.
Înainte să te întâlnesc, viața mea nu avea sens.
- Era incompletă. - Tu încă mai ești.
Ce încerc să spun este... vrei să te căsătorești cu mine?
Căsătorie.
E un pic pe nepregătite. Ar putea fi unele probleme legale.
Te plac, dar nu ca și soț. Poate ca servitor ar merge.
Deci ce spui, Liz?
Stai un pic. Liz?
Liz e o fată. Nu, mai rău, e veterinar.
- Curcanul e gata. - Cred că Jon a ajuns rău de tot.
Trebuie să punem capăt acestei torturi.
E timpul pentru un nou DJ.
Cineva să-mi ia temperatura.
- Ce te-ai mai schimbat. - Nu îmi strica seara.
Înțeleg. Ea e de vină. Nu-i place muzica noastră.
Ce s-a întâmplat cu Jon, rockerul meu, amicul meu?
Erai mult mai mișto cu plete.
- Stai aici. - Ei îi place tunsoarea asta?
- Imediat. - Spune-mi că-i place așa cum e acum.
- Hei, Liz. - Jon, am vești incredibile.
Ghici cine va vorbi la adunarea societății regale pentru protecția animalelor.
- Siegfried și Roy? - Fii serios.
Doar Siegfried?
Goodall n-a putut și m-au întrebat pe mine.
Va avea loc la un super castel de pe o proprietate uriașă.
Zbor la Londra mâine dimineață.
Îți vine să crezi? Trebuie să-mi fac bagajul.
Petale de trandafiri și lumânări?
Da, păi, am...
și eu niște vești importante.
Și eu.
Scuză-mă. Crezi în dragoste la prima vedere?
Speram că vei spune da. M-ai făcut un motan foarte fericit.
- Haide. Care sunt veștile? - Vestea este că...
L-am dresat pe Odie să nu mai facă în casă.
Chiar?
Așa se explică petalele de trandafir.
Trebuie să-mi fac bagajul. Scuze pentru cină,
dar o să-i transmit Reginei urările tale de bine.
- Felicitări pentru Odie. - Da. Și ție.
Sunt norocoși să te aibă.
Pa.
- Credeam că nu mai pleacă. - Ai mâncat tot curcanul?
- Păi, da. - Ce faci cu asta?
Nu mai contează.
E prea târziu. E deja în drum spre...
Bună umplutura.
- Zâmbește. ți-am păstrat oasele. - Nu pot să fac nimic.
Returnează inelul. Ia-ți banii înapoi.
- Stai un pic. O să mă duc la Londra. - Ce fraier.
- O să-i fac o surpriză. - Spune-mi că nu te duci.
- O să accepte. - Te rog nu face asta.
- Trebuie să fac bagajul. - Idiotule.
Faci o greșeală uriașă. Una dintre cele mai mari.
Nu pleca. Stai acasă. Odie și cu mine nu mergem doar într-o plimbare, amice.
Asta e o intervenție.
OK, băieți. Am ajuns.
Ce zbor scurt. Cred că am avut vânt din spate.
Anglia nu e așa grozavă. Clădirile arată ca și hotelul pentru animale de acasă.
ăsta e hotelul de acasă. Nu o să mă prindă viu niciodată.
- O să fie bine, Jon. - Da.
Garfield nu a stat niciodată la hotel. S-ar putea să sufere de anxietate.
Nu. Probabil că a adormit deja în cușca lui.
Mă auzi, gardian? Am dreptul să nu spun nimic.
Tot ce spun poate și va fi folosit împotriva mea la tribunal.
Am dreptul la un avocat.
Și dacă nu-mi permit unul, atunci îmi va fi desemnat de tribunal.
Nu mai contează. Am evadat.
Îi place să fie mângâiat pe burtă de două ori pe zi.
Și poți să-i dai câte o porție de lasagna între mese?
Era să uit. Trebuie să-l aibă cu el pe Pookie.
Tocmai când lucrurile o luaseră pe calea cea bună.
De ce nu rămâi să te scape de purici? Și să-ți facă un transplant de creier.
Șterge-o. Ascunde-te sub roți.
Îmi smulgi blana. Dă-te jos.
Treci înăuntru.
Ai numărul meu de mobil și cel de la hotel?
- Pa. - OK.
La aeroport, și calc-o.
Jon nu se supără dacă refac bagajul. Trebuie să avem loc în geanta asta.
Bestie sălbatică. Ieși de aici.
Smithee.
E ceva în piscină.
- E o rață în piscina mea, Smithee. - O rață, domnule?
O sălbăticiune mizerabilă face baie în piscina mea.
- Ce ai de gând să faci în sensul ăsta? - O să vorbesc cu rața, domnule.
Avocații sunt aici să citească testamentul lui Lady Eleanor.
Excelent. În câteva minute, o să fiu stăpânul întregului domeniu.
Și, de azi încolo, lucrurile se vor face după cum spun eu.
Acesta este testamentul lui Lady Eleanor Carlyle de la Castelul Carlyle.
"Declar că acesta este testamentul meu
scris în această primă zi de septembrie..."
Liniște. Se citește testamentul lui Lady Eleanor.
Am un sentiment neplăcut despre asta.
- Dacă Lord Dargis ia domeniul, gata cu noi. - Liniște.
"Devotatului meu Smithee: te fac îngrijitorul domeniului meu.
Să ai în grijă iubitele mele animale, iar Castelul Carlyle îți va fi mereu casă."
Mulțumesc, doamnă.
E moartă, Smithee. Nu mai e cazul să te lingușești.
"Restul posesiilor mele pământești, castelul și împrejurimile lui,
le las iubirii vieții mele,
cineva care mi-a fost ca un fiu..."
- Mulțumesc, mătușă Eleanor. Mulțumesc. - Lăsați-mă să termin, domnule Dargis.
Îmi cer scuze. M-a luat valul.
"... care mi-a fost ca un fiu, las toate bunurile mele
iubitului meu motan, Prinț al XII-lea."
- Incredibil. Fără precedent. - Asta scrie aici.
Dar eu sunt nepotul ei, singurul moștenitor.
Nu poate să lase totul pisicii.
Eu, Prinț, noul lord al castelului?
Bravo, Lady Eleanor. Fie binecuvântată.
- E adevărat? Suntem salvați. - Mulțumesc, Winston.
Testamentul spune că puteți locui la Castelul Carlyle
și primi alocația obișnuită de 50 de lire pe săptămână.
50 de lire?
După moartea lui Prinț, după o viață lungă și fericită,
veți primi castelul, pământurile și titlul.
Dar ghemul ăla de blană ar mai putea trăi încă 15 ani.
Să sperăm.
Castelul a fost construit acum peste 600 de ani de către Lordul Franklin Carlyle.
Structura inițială este în stilul medieval târziu...
- Aici o să avem piscina. - Unde o să fie terenurile de tenis?
- Uite-l. - E incredibil.
Bună. Faceți poze. Din păcate, nu am decât câteva clipe...
Amice, te dai la o parte? Nu pot să văd motanul.
Salutări tuturor. Bună. Încântat.
Vă reamintesc că sunteți pe o proprietate privată.
Ușor, amice. Nu ești tu stăpânul aici.
Mai vedem noi.
Supușilor regali, vi-l prezint pe noul proprietar al Castelului Carlyle,
Prinț XII.
Față de voi toți mă angajez ca, începând cu această zi,
să-mi conduc regatul cu înțelepciune și valoare.
Și, cât voi domni eu, veți continua să aveți locul de baștină
aici, pe frumoasele pământuri de la Carlyle.
Mulțumesc. Asta e tot.
Ura! Trăiască Prinț.
Cred că a fost foarte bine, Winny.
Sire, vă amintesc că Lordul Dargis are toate motivele să scape de dumneavoastră.
Winny, mare scofală.
Eu sunt pisicuța lui preferată.
Bună, micuțule Prinț.
O zi minunată pentru un picnic, nu?
Nu, mulțumesc, bătrâne. Du-te tu și distrează-te.
Ce naiba...?
Vrei să ne jucăm de-a v-ați ascunselea? Bine, număr până la 100.
- Salut, Rommel. - Unu, doi, trei, patru, cinci...
...35, 36, 37, 38...
...96, 97, 98, 99, 100.
Bun. Cine nu e gata îl iau cu lopata.
Drum bun, Prinț.
Doamne! Cred că nu l-am judecat bine pe bătrân. Poate că e un ticălos.
LONDRA 65 KM
Nu așa se joacă de-a v-ați ascunselea.
La naiba.
- Asta e tot, domnule? - Da. Mulțumesc.
Mulțumesc.
Așteaptă.
- Cum arăt? - Încântător, domnule.
Îi cer mâna iubitei mele.
Stă aici la același etaj. Vreau să fiu sigur că arăt...
Bun, să vedem.
E nevoie de ceva...
Îmi permiteți, domnule? Uite. Hugh Grant.
Super. Poți să dai asta fetei din camera 407?
- Desigur, domnule. - Și...
Și asta.
Cary Grant, domnule.
Jon.
- De ce ești aici? - E Săptămâna Modei.
- Nu pot să cred că ești aici. - Ești bucuroasă?
Bucuroasă? Sunt extatică.
Dar Londra? Ai venit până aici doar pentru mine?
Da, e o nebunie. De fapt, vreau să fim împreună...
Odie. Vino aici.
Aer. Apă. Lasagna.
- Garfield? - Așa sunt primit?
13 ore într-o geantă cu un câine puturos.
Aici sunt reguli de carantină. Nu-l scăpa pe Odie din ochi. Ar putea fi deportat.
Să-l deporteze pe Odie? Îmi place țara asta.
OK. Îmi trebuie o cutie cu nisip, meniul de room-service și telecomanda,
în ordinea asta.
Dacă mă caută cineva, sunt în birou.
Unde sunt hainele mele?
Super. Am propria mea cadă.
Doamne.
Am înțeles. Putea să vină jos să-mi spună asta.
Buletin de știri în gospodărie. Am o veste bună și una proastă.
- Pe care vreți să o auziți prima? - Aia proastă.
Lordul Dargis l-a aruncat pe Prinț în râu.
- OK, spune-ne vestea bună. - Era într-un superb coșuleț de picnic.
- Dacă ne aruncă în râu, nu supraviețuim. - Sunteți rațe. Puteți înota.
- Eu urmez în succesiunea la tron. - Asta ar putea să iasă urât.
- Am aici noi reguli de guvernare. - Nu e deloc necesar.
Regula numărul unu. Animalele domestice stau prea aproape de castel.
Noi, animalele de casă, avem nevoie de spațiu.
Ai destul spațiu, amice - între urechi.
Retrage-ți cuvintele. Îți ordon, ca noul tău rege.
Există o șansă ca Prinț să găsească drumul înapoi.
Între timp, Claudius, du-te în castel și află ce pune la cale Dargis.
S-a făcut. O să fiu șoricelul din interior.
Încerc și eu să văd ce pot să aflu.
Vreau să fac ceva cultural.
Rece.
Tot mai rece. Ești gheață. Ești înghețat bocnă.
Să ne amintim ce căutăm: un hamburger.
Un hamburger de cauciuc.
- O să ne plimbăm prin Hyde Park. - Pardon? Ne plimbăm?
După care o luăm la pas spre incredibil de culturala Piccadilly.
- La pas? - Apoi Carnaby Street.
40 de ani prea târziu pentru Carnaby Street?
Acolo se află dansatoarele.
Atunci clar că mergem la British Museum.
Câtă drăgălășenie, îmi vine să vomit.
- Ce faci? - Sunt paza, te apăr de tine însuți.
Ai făcut destule belele pe ziua de azi. Ai aici mâncare, apă și companie.
- El care e dintre astea? - Fii cuminte.
Jon, delirezi. Ai grijă. E o devoratoare de bărbați.
E prins în vraja ei.
Odie, îți dau un indiciu mic.
Nu e acolo.
Prinț?
Unde e pisica aia?
Trage.
Domnule, nu l-ați văzut cumva pe Prinț? Nu-l găsesc nicăieri.
O, Doamne. Vrei să spui că bucuria noastră portocalie a dispărut?
Trage.
Măi să fie! Omul are un tun.
- țintește înspre noi. - Suntem ținte vii.
Aveți grijă, domnule. Nu ați vrea să răniți animalele.
Fugi.
Desigur că nu. Asta m-ar face un monstru, nu-i așa?
Am o treabă pentru tine. Te duci la Londra să-mi iei noile costume de la Willoughby's?
Desigur, domnule.
Trage.
Îți imaginezi un pui de somn pe masa aia?
Să zaci acolo cu orele și să torci.
Cățeii Reginei, Milly și Tillie,
s-au întors din croaziera cu Regina pe iahtul regal.
Au avut rău de mare, dar acum sunt acasă
și pot mânca cel mai bun ficat de vițel din lume.
Ce bine trebuie să fie. "Mă doare burtica. Pot să mănânc niște ficat?"
- Aș vrea ca și Jon să fie regină. - Curățenia.
E timpul să o ștergem și să ne întâlnim cu Jon.
Să luăm ceva de mâncare, până nu-ți mănânc ție ficatul cu fasole și un pahar de vin.
Scuze, am făcut dezordine în baie. Mulțumim.
Uită-te după un tip mai pămpălău și cu o hartă în mână.
Nu sunt aici. Cobor.
Jon.
Unde e Waldo?
Fă o poză. Acum.
Stop. La dreapta.
Ați văzut cumva doi oameni care arată ca turiștii?
Știu chestia asta. Nu cedează, indiferent ce ai face.
Hei, împietritule, ți-a luat foc genunchiul.
Îl fac eu să se miște.
Pe bune, ești deschis la pantaloni.
Hei, pișpirică.
ți-a mai spus cineva că arăți ca Tina Turner?
- Asta da eficiență. - Majestatea sa, Regina Angliei.
Ce e cu agitația asta?
Atenție.
Odie, uite. Sunt cățeii regali.
Doamnă, ai ceva resturi de ficat?
Ce înțepată. Știu că ne-a auzit. Aveau copertina trasă.
Odie?
Nu, nu face chestia aia urâtă americană.
Vin britanicii.
Oricum, l-ai făcut să se miște.
Dezgustător. Miroase urât aici. Trebuie să ies. Alo.
Poate să mă ajute cineva? Sunt în canal.
E fără speranță. N-o să-l găsim pe Jon.
Să fim serioși, nimănui nu-i pasă dacă trăim sau...
Prinț. Te-am găsit.
O, Doamne. De ce toți ciudații se reped la pisică și nu la câine?
Odie, ajutor, te rog.
- E parfum sau dezinfectant, domnule? - Am ceva pentru tine. Plăcintă cu carne.
Odie, cheamă un polițist. Adică un curcan, sau copoi.
Las-o baltă, Odie. E o plăcintă aici. O să fiu bine.
Doamne. A fost absolut îngrozitor. Dar sunt în viață.
Și acoperit de murdărie.
Ascultă. Trebuie să mă întorc pe tron.
Ce latri?
Desigur. E șocant să mă vezi în starea asta.
Mi-am pierdut strălucirea.
Du-mă cu toată viteza la Castelul Carlyle.
Dar întâi trebuie să fac o baie.
Haide. Doar nu crezi că o să mă ling singur?
Garfield? Odie? Ce faceți aici?
Garfield? Ce naiba e un Garfield?
Ce o să mă fac cu voi?
Aveți idee cât de trist aș fi dacă v-aș pierde?
De acum înainte, nu vă mai scap din ochi.
Doamne! De ce toți ciudații se reped la pisică și nu la câine?
- E timpul să faci o baie. - Cel mai bun lucru pe care l-am auzit azi.
Câinele nu e prea inteligent.
Unde mă duci? Undeva drăguț?
Mario Andretti. Conduci pe partea greșită a drumului,
și eu am în burtă o plăcintă întreagă.
Nu te îngrijora, Prinț.
O să te simți mai bine când ajungem la Carlyle.
Mă scuzați. Hobbs la telefon.
Aici e Manfred Dargis. S-a întâmplat ceva îngrozitor.
Prinț a dispărut. L-am căutat peste tot.
- Prinț a dispărut? - Dispărut?
- E o situație cam neașteptată. - De fapt, e destul de obișnuită.
Absența sau, ca acum,
moartea stăpânului poate avea un impact puternic asupra pisicii.
Să fim serioși, are creierul cât o alună.
Oricum, mie îmi pare cam suspect.
Nu-mi pasă cum ți se pare.
Legal, dacă a dispărut, domeniul Carlyle îmi revine mie.
Nu am dreptate?
Da, foarte bine.
La revedere.
Pune ceva la cale. Are un plan în legătură cu domeniul și vreau să aflu care este.
- Domnișoara Abby Westminster, presupun. - Lord Dargis. O plăcere. Bună.
Sunt încântat că sunteți interesată de mica noastră inițiativă.
Investitorii mei sunt foarte interesați.
- Noroc. - Pentru o relație de afaceri durabilă.
Pentru centrul de recuperare Carlyle.
Dați-mi voie să vă prezint visul meu.
- Ce e asta? - Un centru de tratament modern,
grădină pentru meditație și, desigur, apartamente de lux.
Dar cum rămâne cu zonele împădurite și unde se află grajdurile?
Dați-mi voie.
- Dacă doriți. - Foarte ingenios.
Adio copaci. Adio grajduri. Au dispărut.
Ce o să faceți cu toate animalele?
Să spunem că pe cele pe care nu le gonim o să le servim oaspeților noștri.
Să-i avertizez pe ceilalți imediat.
Șofer, oprește. Trebuie să râgâi și mă tem să nu-ți sparg geamurile.
Haide, Prinț.
Da.
A fost o vreme când lumea mă striga Prinț, dar acum poți să-mi spui Gar... field.
Ia uite ce magherniță.
Mulțumesc. Nu are ușă pentru animale?
Sfinte Sisoe. Îmi aud pașii.
Mamă, tată, sunt acasă.
- Înălțimea Voastră. - Vorbești cu mine, Broscoiule?
Sunt eu, servitorul dumneavoastră Winston.
Atenție: nu lupt corect. Zgârii și mușc.
E-n regulă, sire. Acum totul e bine. Sunteți acasă.
Casă de bătrâni? Casă de distracții? Aici e un spital de nebuni? Am fost răpit?
Foarte amuzant, sire.
Supușii vă așteaptă. Au nevoie să fie alinați de cuvintele dumneavoastră.
Umflatule, în niciun caz nu o să țin un discurs în fața unei mulțimi de...
Și după ce vorbiți va fi un festin regal.
O să fiu scurt, doar două minute, să vedem dacă asta îi va calma.
Ascultați.
Prinț XII s-a întors.
Mulțumesc, umflatule, pentru prezentarea asta băloasă. Bună, tuturor.
Ia spune. ăsta e public sau decor?
Mă bucur să fiu din nou aici la palat.
Privesc și văd o mare de animale domestice tâmpe.
Mă aflu în țara voastră să stric relația amoroasă
dintre tipul care are casa în care trăiesc și o fată care nu e de nasul lui.
Indiferent ce boală aveți și care vă face să aveți o privire așa de tâmpă,
sper că o să vă faceți bine.
Aș vrea să vă pot lua pe toți cu mine acasă. Mulțumesc.
- Am fost mortal. - Foarte amuzant, sire. Bravo.
Nu știam că e ora amatorilor.
- Ce s-a întâmplat cu Prinț? - Iar a luat iarba pisicii.
- Prieteni, am vești. - Ce e, Claudius?
Dargis vrea să dărâme grajdul și să ne dea pe toți de mâncare la turiști.
Să încerce. Va avea de a face cu acești pumni nervoși.
Calmați-vă, toată lumea.
Suntem în siguranță cât timp Prinț e în viață.
Desigur, felina aia nu e Prinț, idioților.
Nu e nici măcar pisica cunoscută sub numele de Prinț.
Nu trebuie să fie Prinț, doar să arate ca el.
Dacă m-a păcălit pe mine, îi păcălește și pe ei.
Ce o să-l oprească pe Dargis să scape și de pisica asta?
McBunny are dreptate. Trebuie să apărăm pisica asta. Soarta noastră depinde de ea.
Domnul și doamna Jon Arbuckle.
Liz Arbuckle. Elizabeth Arbuckle.
Ascultă, nătângule. A fost o lovitură de stat.
O tentativă de crimă din cele mai mârșave.
Eu sunt Prinț XII de Carlyle.
Tu de acolo, cu privirea inteligentă și meditativă. Alo.
Convinge-l pe acest om că s-a produs o încurcătură.
- Garfield, vreau să vii la nuntă. - La nuntă?
- Poți să duci un coș cu flori? - Destul cu aranjatul, tălâmbule.
Supușii mei sunt în pericol de moarte.
Câine, apropie-te.
Trebuie să plănuim evadarea și mă bazez pe experiența și viclenia ta.
Bun. Un nou plan.
- Cheamă trăsura, umflatule, sunt gata. - Unde?
La hotel. La Jon.
Stăpânul tău?
ăla care te părăsește pentru noua lui soție?
Nu mă părăsește. Suferă de nebunie temporară.
Stăpânul tău a început o nouă viață. E timpul ca și tu să o începi pe a ta.
Vino. Vreau să-ți arăt ceva.
- Știi ce curge prin venele tale? - Ce am mâncat ieri.
Sânge regal, sire.
Tu ești moștenitorul tronului Carlyle.
Mă dai pe spate.
Ei sunt strămoșii tăi de acum 400 de ani.
Ai mei?
Sunt o pisică regală?
Desigur. Și tot ce îți dorești e la doar o mișcare din coadă.
O mișcare din coadă? Deci dacă spun, "Salivează pe picior"...
Nu e rău. Dar, "Dă-te de-a dura și fluieră Dixie"?
- Cum a fost? - Binișor.
Una grea. Sari și atinge tavanul.
- Cum e, sire? - Nu ajungi prea sus.
Vă prezint dormitorul regal.
Aș moțăi aici.
Până și un rege are nevoie de somn.
Sus.
Jos.
Patul ăsta e super tare.
De ce crezi că mi se spune Înălțime?
Sunteți bine? Sire?
Trapezul regal?
E clopoțelul, sire. Îl trageți de câte ori doriți ceva.
- Și asta ce e? - Casa de joacă.
Îmi trebuia o casă de joacă.
Am o casă în casă.
- Castelul ăsta îmi face fundul mare? - Vă vine mănușă.
- La naiba. - Pardon.
Bine tras, sire. Sunet perfect. Final bun.
Ai luat-o în sensul bun.
- Să vă arăt bucătăria? - Ai spus cumva "bucătăria"?
Am ajuns. Vă prezint gastronomia.
Toată e a mea?
Fiecare dumicat, până la ultima firimitură.
OK. Poți să-mi spui "Înălțimea Voastră".
Da, poți să lași aia oriunde.
E dezamăgitor. Gogoșile voastre sunt uscate și nu au gaură.
Cafeaua e slabă, pare că e ceai.
Dră Westminster, nu ați avea timp în viața voastră ocupată pentru un duce bogat?
Lord Dargis, mă tem că sunt luată.
La fel și eu, de tine.
Nu mă lua în seamă. Sunt doar un incorigibil...
- Pisica. - Ce?
Nimic. Absolut nimic. Doamne, e deja ora asta?
Timpul, am spus-o întotdeauna, zboară ca o săgeată.
Poți să vii aici oricând și adu cu tine și câțiva dintre investitori.
O să dăm o petrecere. Pa-pa.
Smithee. L-am văzut pe Prinț aici?
Nu e minunat? L-am găsit pe stradă în Londra când am plecat de la Willoughby's.
Chiar?
Extraordinar.
Și unde e acum micuța creatură... comoară?
- Nu știu, domnule. - Mă duc atunci să-l caut.
- Să-i urez bun venit. - Da, domnule.
Camera asta, de exemplu. Cum ai da viață acestui loc?
Dar, sire, castelul e vechi de sute de ani.
E un muzeu. E plictisitor. Știi ce lipsește atunci când casa ta e un muzeu?
- Se numește distracție. - Distracție?
Nu e așa de greu. Trebuie să faci ceva când un loc arată așa de plictisitor.
O să se termine urât.
- Era deja crăpată. - Nu vă scapă nimic, nu-i așa, sire?
Da, îmi place cum se simte. Trebuie să aluneci.
Nicio grijă. Și aia era crăpată.
Mă pot relaxa. Hopa.
Smithee. Ia chestia asta de pe mine.
- Să încercăm altă cameră. - O idee bună, sire.
Am făcut toate hârtiile și am luat legătura cu avocații.
- O să fim acolo luni. - Luni? Dar am nevoie de mai mult timp.
Timp pentru ce?
Nimic. E-n regulă.
O să fim acolo doar dacă nu, printr-un miracol, se întoarce Prinț.
Nu putem decât spera, domnule Hobbs.
- Ce se aude? - Dargis vrea să vină de hac pisicii.
- Avocații vin aici luni. - Bine lucrat.
Cu grijă. ăla e carton american de cea mai bună calitate.
Băieți, puneți televizorul la capătul pârtiei.
- Sire, un cuvânt? - Fălci, prietene.
Ghici ce a adus la castel luminatul tău conducător.
- Abia aștept să aud. - Nu-mi spune. Un tablou renascentist.
- Fotbal de masă. Știi? Fotbal de masă. - Fotbal de masă?
Ce crezi că e aici? Cârciumă?
Nu om avea noi degete opozabile, dar tot putem să jucăm jocuri de bar.
Da, sire, dar mă tem că viața vă este în pericol.
Ascultă, umflățică, dacă pot să-ți spun așa.
Când istoria vorbește despre mine,
vreau să fiu cunoscut ca Prințul Petrecăreț.
Cum doriți.
Voi mă cunoașteți. Nu sunt un snob, nu? Dar pisica asta e prea mult.
- E o rușine. - O rușine pentru rasa îmblănitelor.
"Perna nu e moale. Telecomanda nu merge."
Nu vă impacientați. Știu că e enervant,
dar trebuie să avem grijă de el până luni.
Supușii mei loiali și mirositori. Vă rog. Mulțumesc.
Pe scurt, urăsc zilele de luni.
Deci am decis că de azi înainte nu vor mai fi zile de luni.
- Ce? - Ați înțeles? Azi e marți.
Marți fericită, tuturor.
Cred că și-a ieșit din minți.
Cum am spus, trebuie să avem grijă de el până marți.
Salut, Rommel.
Am un cadou pentru tine.
Perna preferată a lui Prinț.
Adulmecă, Rommel.
Pernă rea.
Omoară pisica.
Ce băiat deștept. Mănâncă pisica. Gustos.
Cred că ești pregătit.
- Vine necazul. - Mănâncă pisica.
- Operațiunea Protejarea Felinei a început. - Am plecat.
Hopa.
Aici, pisicuță. Vino la Rommel.
Unde ești, micuțul meu prieten blănos?
- Salut, Rommel. - Mănâncă pisica.
Nu pisica, Rommel, dar avem ceva mai bun de mestecat.
- Nu pisica? - Exact, nu pisica.
Adu pantalonii cei noi ai Lordului Dargis.
Porcule, pantalonii.
- Pantaloni. - Mulțumesc, Sam.
Și acum, Rommel, ce zici de o mică bătălie?
Lord Dargis, ai face bine să fii atent data viitoare când scapă Rommel din lesă.
Bună, Smithee.
Sunteți într-o dispoziție bună, domnule.
Da. Simt că mi s-a luat o povară de pe umeri.
O povară, domnule?
- Ce zici de noul meu costum, Smithee? - Foarte șic, domnule.
Am invitat-o luni la ceai pe domnișoara Westminster
și e important să se simtă bine-venită.
Scoate o sticlă din cea mai bună șampanie și serviciul Prinț Royal.
- Cel de argint. Știi chestiile astea. - Foarte bine, domnule.
Pantaloni.
Aș vrea să vorbesc cu domnișoara Westminster, vă rog.
Salut, Rommel.
ți-a plăcut gustărica?
- Pantaloni? - Domnișoară Westminster.
- Pantaloni! - Ați dori să veniți pentru...
Nu e fantastic?
- Cine a comandat paste? - Sunt pentru pisică.
Doamne Sfinte. Ce terci mai e și ăsta?
Bătrâne, cred că mi-au dat mâncarea ta.
- De când refuzi lasagna? - Îți dai seama că sunt o pisică, domnule?
- Nu pare în apele lui. - Cred că de la zbor.
Poate ar fi bine să mă forțez să iau câteva înghițituri să-mi mențin puterea.
Are o textură unică.
Liz, nu știu dacă ai observat, dar am fost nerăbdător să...
De ce aplaud? Scuze. Ce spuneai?
Super. Nu am mai mâncat ceva așa bun.
Garfield, e dezgustător.
Te rog, domnule, pot să mai primesc o porție?
Ce dulău a făcut asta?
E pate Carlyle - o delicatesă din ficat și splină, servită în mațe de oaie.
Și asta se mănâncă? Ce-i aici? "Pariu cu Frica"?
Intestine, splină...
- Eu sunt regele, corect? - Prinț, de fapt.
- Aceeași chestie. Eu conduc, da? - Da, Înălțimea Voastră.
Perfect. Atunci dă asta oamenilor, iar mie adu-mi o porție de lasagna fierbinte, OK?
Imediat, sire.
Acum trebuie să adăugăm brânza.
Rațelor, trebuie să cerneți făina, nu să stați în ea.
Nu țipa la noi. Nu noi am băut tot coniacul de gătit.
Morcovii fac totul mai bun și nu au cum să strice lasagna.
Ce naiba e...?
A fost aproape.
Adaugă ouăle, pune roșiile, amestecă totul. Lasă să dea în fiert...
OK. Stați așa, animalelor.
Ce se întâmplă aici, Winston?
Preparăm lasagna regală, sire. Asta dacă vreți altă fiertură.
Ai spus "fiertură"? Lasagna nu e o "fiertură", umflatule.
Un stil de viață, un fel de a fi,
singura realizare perfectă a omului.
Ce le-au dat indienii pelerinilor? Lasagna.
Ce a strigat Marie Antoinette gloatei? "Lăsați-i să mănânce lasagna."
Ce a spus Neil Armstrong când a ajuns pe Lună?
"E doar o mică felie de lasagna."
Nu e o fiertură. E din ce sunt făcute visele.
E hrana zeilor.
E ce mâncăm la prânz.
Problema este că se pare că nu prea ne-a ieșit.
Vă trebuie doar un pic de îndrumare.
Unde e făina? Cine o are?
- Îmi trebuie un castron. - Un castron mare.
Și cineva care să amestece. Mulțumesc.
Nicio problemă.
Cheba, ți-ai spălat copitele?
Doamnelor. Vă mulțumesc foarte mult.
Lovitură.
Un pic în afară.
Calc-o. Îmi trebuie coca aia.
Ne trebuie cam un sfert de kilogram din asta.
Animalele de curte în bucătărie?
Plecați imediat. E împotriva regulilor mele de igienă.
Se încinge. Dă drumul la ventilator.
Ce faci? Pleacă de acolo.
Scuze. În bucătărie se petrec mai multe accidente
decât în orice altă cameră din casă.
Unde e cocoloșul ăla mare de aluat?
Văd numai fâșii magnifice de perfecțiune.
E lasagna, nu shish kebab.
Gustă. E prea dulce pentru gustul tău?
O dată.
Ferea, vine pătrunjelul!
Bun, bag-o înăuntru. Înapoi. Bine.
Am nevoie de cineva cu capul tare.
Mulțumesc.
Nu mai depinde de noi acum.
Gustoasă brânza.
Lasagna asta e fantastică.
- Nu-i rea deloc. - Au nimerit-o italienii ăia, nu?
- Două feluri de brânză. - E delicios.
- Nu-i rea pentru o gustare rapidă. - E superbă.
Ce v-am zis?
Dați-mi voie să vă fiu rege și să vă conduc.
- Mai e? - O bucată.
- Deranjează pe cineva... - E a mea.
- Mișcă. - Ușurel. Stați un pic.
- Bucata aia are numele lui Nigel pe ea. - E a mea.
- Ia-ți labele de pe ea. - Vă rog. Vă poruncesc.
Lăsați loc pentru desert.
Direct la țintă acum. O diferență de un centimetru de la ultima aruncare. Aproape.
Doamne, mă tem că aveam ceva urgent de rezolvat
și totuși nu-mi aduc deloc aminte ce era.
- Chiar îți place? - E minunat. Mulțumesc.
Ia să văd.
Trebuie să plec.
Ești sigură că nu te pot însoți în acest tur al castelului?
E numai pentru cei de la asociație.
Cred că fosta proprietară a iubit mult animalele.
Stai cu băieții. Lui Odie i-ar prinde bine o plimbare, lui Garfield niște abdomene.
Mă întorc curând. Să vă distrați, băieți.
Întreaga mea existență se învârte în jurul televizorului, al lasagnei și al somnului.
Totuși, sunt bântuit de o vagă noțiune de datorie neîmplinită.
Păi, să mai dorm puțin.
Ce e, cuțu?
"Castelele din Anglia"? Dumnezeule, uite-l.
Castelul Carlyle de pe Tamisa de Sus. Bravo, Odie.
Tot timpul ăsta te-am privit ca pe, ei bine, o javră de rând.
Acum mă cheamă destinul. Pe parapete. Să sune trâmbița.
Trăiască regele, trăiască țara!
Rămas bun, loial cavaler. Legenda continuă...
Ce naiba!
OK, mă doare fundul, sunt puțin dezorientat, dar hotărât.
Acum, în ce parte e râul?
Cred că pe aici.
Scuze, Jon.
Aici era. Acum am nevoie de un mijloc de transport.
Ia uite.
E foarte departe până jos, dar trebuie, și o voi face, și...
Domnișoară Westminster, am completat toate actele.
Putem începe demolarea de îndată ce le semnăm.
Vreau să demarăm cât de curând posibil.
Buldozere, mașini de pavat,
să transformăm șandramaua asta în case de lux.
Să mărșăluim împreună prin secole prăfuite ca doi giganți,
supraveghind imperiul nostru care se ridică.
Ca doi părinți mândri.
Mă duc la Smithee,
să văd dacă e gata ceaiul.
Monștri nenorociți.
Treci înapoi, creatură împuțită.
Porci, ochiți omul vostru.
Vino-ncoace, împuțitule.
Am doar două vorbe pentru el: "Ești concediat."
Măcar să fi fost așa de simplu, sire.
Porcule.
- E vreo problemă? - Problemă?
Un taur îmi bea șampania,
piscina e plină de animale și un porc a încercat să mă omoare.
Da, aș zice că am o problemă.
- Mă ocup eu, sire. - Ocupă-te imediat.
Servim ceaiul înăuntru. Crezi că poți aranja asta? Mulțumesc.
- Ați avut un accident? - Mă tem că trebuie să mai așteptăm ceaiul.
Are vreo 19 kile, blană portocalie, de fapt un cărămiziu ars,
și răspunde la numele Garfield.
OK. Din fericire Scotland Yard nu este foarte ocupată săptămâna asta,
așa că vom pregăti o misiune cu oamenii noștri cei mai buni
și vom folosi toate resursele noastre ca să găsim pisica dumneata grasă.
- Serios? - Nu.
Haide, Odie.
Rommel, e foarte simplu.
Eu, Prinț.
Prinț, eu.
Furnizor de mâncare, mâncare.
Am înțeles, șefu'.
Delicios.
- Omoară. - Pisica.
Așa, Rommel. Bravo.
Felicitări. Așa te vreau.
Răule.
Haide, ieși.
Smithee. Ce faci?
Fă-mi un favor. Lustruiește asta. Băiat de treabă. Vrei să spui ceva?
Au sunat de la biroul domnului Hobbs. Se întâlnesc din nou avocații?
Nu e nimic important, Smithee.
Hârtii de semnat. Plictisitor.
Apropo, când ai avut vacanță ultima oară?
Vacanță, domnule?
- Nu-mi amintesc. - Serios, omule?
Ce urât din partea mea.
Insist să-ți iei o săptămână de vacanță, începând de azi.
- Nu cred că pot... - Nu vreau să aud nimic.
Te și văd pe bicicletă în Dordogne,
luptându-te cu mistreți în Tristan da Cunha.
Rămas bun, să ai vânt în pânze, bon voyage.
Ei bine, atunci,
mulțumesc, domnule.
Cum îl găsesc pe Garfield? Londra e foarte mare.
Nu-mi pasă de niciun copil din flori.
Sunt îngrijorat din cauza lui Garfield.
Odie, ești de-a dreptul...
"Lady Eleanor din Carlyle a lăsat întreaga moșie motanului ei, Prinț al XII-lea."
Poate că cineva a confundat motanul ăsta cu Garfield.
Odie, haide, amice.
Candelabrele au fost comandate de al treilea Conte Carlyle la sfârșitul secolului 18.
În partea asta sunt câteva portrete de familie pictate de maestrul olandez,
Van Dyck.
Acestea se numără printre nenumăratele comori care se găsesc la Carlyle.
Prostii. Motanul ăsta își bate joc de noi.
Preston, facem ce e mai bine pentru toată lumea.
Cât mai trebuie să suportăm șarada asta?
Nu pot să cred că motanul ăsta e atât de prost să creadă că e din familie regală.
Ei bine, o crede, și fie că e pisică de casă sau nu, avem nevoie de el.
Pisică de casă?
- Ai răbdare. - Răbdare?
Recunoaște. Bufonul ăsta nu ar ajunge nici să taie unghiile unui rege adevărat.
Bufon?
ÎNCHIRIERI MAȘINI
CAMERA LUI PRINț
Asta e, fără îndoială, cea mai proastă perioadă a mea.
Jon. Am fost o pisică atât de proastă și egoistă.
Mi-am pierdut prietenul. Trebuie să-l găsesc.
Bucătăria medievală originală datează din 1485.
Da, e mare, veche, și urât mirositoare.
Lord Dargis, vă prezint grupul de la Asociația Regală de Protecție a Animalelor.
Vă rog, salvați micuțele. ăsta e motto-ul meu.
Sunt mare fan Free Willy, Born Free, toate filmele de gen.
Bravo. Acum plecați.
Acum vom vizita unele dintre pasajele subterane.
- Bună. Bun venit la Castelul Carlyle. - Mulțumesc. E foarte frumos.
Și tu la fel. ți-am spus cât de mult urăsc vânătoarea de vulpi?
Dacă nu e, desigur, în autoapărare.
Dacă îmi permiți,
- o întrebare... - Liz.
La fel ca draga noastră regină. Lichior?
- O întrebare, Liz. - Liz?
Ce ai zice dacă aș dona unul din tablourile mele prețioase asociației tale?
- Mulțumesc? - Dar cum mi-ai mulțumi?
Nenorocitul ăla se dă la Liz.
Iei cina cu mine în seara asta în castel?
Nu se dă nimeni la prietena prietenului meu cel mai bun
și scapă așa.
Măi cap sec.
Tu.
- Eu? - Mă scuzi un moment.
- Sigur, dar... - Castelul meu e castelul tău.
ți-au expirat cele nouă vieți.
Nu. Nu acum.
Dumnezeule. Oamenii ăștia nu dorm niciodată?
De ce acum?
Domnule Hobbs. Punctual ca de obicei.
Duceam gunoiul. Vin imediat.
Te rog. OK, m-ai prins.
Ești atât de prost.
- În beci. - Dar sunt doar o pisică.
Te rog. Sunt atât de slab.
Tu ești forțos.
Atât de puternic.
Monstrule.
Există mai multe căi de a jupui de vie o pisică regală.
Nu sunt pisică regală. Sunt o pisică de casă egoistă. Stai.
Crezi că o să cedez nervos aici?
Nu. E o plăcere. În sfârșit am și eu un moment pentru mine.
O să scriu cartea aia pe care o tot amân.
O să învăț vreo două limbi străine și intru la cură.
O să slăbesc și o să arăt foarte bine. Mersi. Da.
Îmi place aici. Mi-ai făcut o mare favoare.
Cine râde acum?
E drăguț să pleci din aglomerația din oraș.
Carlyle, 45 de kilometri.
Mergi în drumul meu?
Floare la ureche.
Deci o să facem stânga.
Dreapta. Mersi, amice.
- Mă tem că nu e nici urmă de el. - Serios?
Ei bine, atunci, hai să facem anunț oficial.
Facem, dacă trebuie.
Apoi e data când am fost lovit de mașină și când am mâncat peștele ăla vechi de 6 zile.
Sunt șapte vieți. Mai am două.
Bun. Ies eu de aici.
Bingo.
- Winston și cu mine am venit să te salvăm. - V-a luat ceva timp.
- Ați auzit cum îmi ghiorțăie stomacul? - Nu, am auzit monologul tău plictisitor.
Pește stricat.
- Să vă scoatem de aici, Majestate. - Winster.
Au sosit avocații. Trebuie să ne mișcăm repede.
- Apoi luăm prânzul, Majestate. - Termină cu glumele, bălosule.
Te-am auzit vorbind cu pasărea.
Cum rămâne cu partea cu "pisica de casă"? Îmi place asta.
Bine, nu am fost foarte cinstiți.
- A trebuit să o facem. Tu ce ai fi făcut? - Nu mai încerca, fălcosule.
Abdic de la tron și mă întorc la fotoliul meu de televizor.
- Tu ești singura noastră speranță. - Speranța disperaților.
Ce mai vor? Am mâncat și am dormit enorm pentru animalele astea.
Ce, nu sunt la fel de bun ca o pisică regală?
Am știut că nu ești eu.
Tu trebuie să fii Garfield.
- De unde știi? - ți-am trăit viața de câteva zile.
Dacă iubește cineva o pisică, atunci e Jon al tău.
Întoarce-te la el, Garfield. Întoarce-te la casa ta.
Majestate, nu trebuie să-mi spuneți de două ori. Pa-pa.
Sire, v-ați întors. Mulțumesc lui Dumnezeu.
- Este Prinț cel adevărat. - Da, prieteni.
M-am întors la voi, în aceste momente cumplite.
Deci, Winny, mai exact ce pune la cale Lordul Dargis?
Vrea să ne dărâme casele și să ne omoare pe toți.
OK.
În cazul ăsta, poruncesc să ne facem bagajele și să plecăm de aici.
- Poate la castelul vecin. - Auzi la el.
- A fost foarte motivant. - Excelent.
Sunt tare nerăbdător.
- Cred că suntem în stare de mai bine. - Am crezut că pleci.
Tacă-ți pliscul, neghiobule, sau ți-l întorc la spate.
Lord Tâmpițel e doar un bătăuș. Și ce le facem noi la bătăuși?
În general, fugim de ei.
Nu, nu plecăm. Stăm și batem fund de viță nobilă.
Ascultați-mă, dacă puteți face o lasagna cu două soiuri de brânză,
îl bateți și pe Dargis.
Ai vreun plan, Garfield?
În timpul bătăliei, prefer să mă numiți Motanul G.
Și avem două planuri.
Muncă în echipă. Da.
Hei, cățelușo.
Da, tu, fetiță. Ești așa o cățea prostuță.
- Fugi. - Au început jocurile.
Cățel prost ce ești.
Nu te miști prea bine, fraiere.
Aici, pisi.
Javră împuțită.
Hei, nebunule.
O, nu.
Fugi.
Dispariția lui Prinț - nu sunt sigur că putem trece peste asta.
Prinț și Carlyle erau un tot unitar.
Uneori, parcă spiritul lui e încă...
- Spiritul lui e încă? - E încă prezent aici.
Vă rog să mă scuzați.
Curge de undeva apă?
Nu durează mult.
E un pic cam nebun, nu credeți?
- Da? - Lord Dargis. Am ajuns devreme?
Doar puțin, domnișoară Westminster.
Intră, te rog.
Aveam ceva de terminat. Vrei să aștepți în bibliotecă?
- Simte-te ca acasă. Ia loc. - Mulțumesc.
- Surpriză! - Dacă mă gândesc bine, nu e recomandabil.
- Smithee a vopsit aici. - Dar nu miroase nimic.
Nu miroase niciodată. Dar parcă te văd dansând salsa în chiloți dacă rămâi aici.
Nu durează mult.
Domnule Dargis, începem astăzi?
Desigur, domnule Hobbs.
Salut.
- Ce s-a întâmplat? - Cu ce?
- Ați țipat. - Nu am țipat.
De ce nu mergeți la mine în birou?
Eu o să aduc actele.
Unde ești, diavole cu cap roșu?
Ciudatule.
Vezi tu când pun mâna pe tine.
Să te văd.
Am două vorbe pentru tine: mi au!
Vino-ncoace!
Nu te vreau pe tine.
Am cerut în mod special un maseur pentru pisici.
Luați asta de pe mine.
Hei, fraiere.
Cu tine vorbesc, amice!
Pisică tâmpită, roșcată,
mușcată de purici...
Lord D... Ce e aia?
Mi s-a făcut puțin frig.
Am crezut că o simplă draperie este exact de ce am nevoie.
- Acolo. - Ce e acolo?
Acolo e locul unde ar trebui să bei ceva răcoritor,
să te relaxeze puțin pe căldurile astea. Așteaptă în cameră.
Pisică tâmpită.
Nu-și bate nimeni joc de mine.
Scuze.
Medic!
- Bravo, bătrâne. - Mulțumesc.
N-am mai văzut preș la ieșire.
- Pregătiți-vă camerele, doamnelor. - Vino-ncoace, monstru puricos.
Pantalonii.
- Am ochit ținta. - E un pic speriat.
- Trage. - Ia d-aici.
Și asta.
- Mai jos puțin. Sus. - Așa se face treabă.
Doamne. E o conspirație.
- Vai de mine. - Pantalonii.
Smithee!
Mă scuzați. Domnule?
- Acolo este Castelul Carlyle? - Da.
Poate mă ajutați. Ați văzut un motan care arată așa?
Este Prinț, motanul de la Carlyle.
Este și Garfield, motanul meu.
Ai un motan care e sosia lui Prinț?
Nu. Vă spun că arată identic și cred că au fost confundați.
Am înțeles.
Aici erai.
Dumnezeule. Ce s-a întâmplat cu hainele tale?
Da, a fost o zi cum nu am mai avut.
Domnule Dargis, am nevoie de o explicație.
Nu am avut de ales.
Nu sunt în stare să omor motanul.
- Ce ai spus? - Veți semna actele pe numele meu.
- Cu sau fără motan. - O, Doamne.
Domnule Hobbs, ați avut dreptate. Lordul Dargis ar face orice să pună mâna pe moșie.
- Văd că sunteți ocupați. - Domnișoară.
Treci încoace.
Trădătoareo! Ai lucrat cu ei tot timpul.
Odie, așteaptă-mă.
Mai repede.
Bună ziua la toată lumea. Scuze de întârziere. Să comand ceai?
E Prinț și e în viață.
Sunt epuizat de toate amenințările astea.
Ce ziceți dacă luăm prânzul, băgăm un pui de somn și reluăm mai târziu?
Erați doi, monștrilor ce sunteți.
Pentru cine ține socoteala acasă, asta înseamnă 18 vieți.
Incredibil! Doi motani?
Nu contează. Am destulă muniție.
Mă mușcă ceva.
- Odie, dă-i drumul. - Ajutor!
Câinele tău zevzec m-a mușcat de fund.
Bine.
Felicitări.
- Uite. E micul Jon. - Frumos spectacol, bătrâne.
Ies în liniște.
- Jon? - Liz.
Ce se întâmplă?
- Bună, dragă. - Bună.
Ai picat la țanc.
Asta face parte din tur?
- Las-o în pace. - Toate la timpul lor. Acum, fii amabil.
- OK. Stai liniștită. - Domnule Hobbs, actele, te rog.
- Am văzut destul. Cheamă nevăstuica. - Pe el, Nigel.
Sunt o nevăstuică pusă pe treabă. Încep pe cracul pantalonului.
Un hartan, vă rog. Sau mai bine niște carne albă.
Doamne. Am un animal sălbatic în pantaloni.
Cine urmează?
Knock-out. E numai gura de el.
Ai fost extraordinar. Ești OK?
Da, nu m-am simțit niciodată mai bine.
- Bravo, Garfield. Am ținut cu tine. - Se aude ceva?
Da, l-am auzit.
Am venit să discut despre noua mea poziție.
Aici era, domnilor.
Vino cu noi. Fii băiat bun!
E vina animalelor, au complotat toate împotriva mea.
Presupun că asta a fost tot, domnule?
Smithee. El e de partea mea.
Odie, mulțumesc. Ești un erou și un gentleman.
Sunt doi Garfield? Cum îi deosebești?
Ai uitat, imbecilule.
ăla e Garfield.
Liz, încerc să-mi fac curaj de o săptămână să te întreb ceva și...
Haide. Serios?
Cauți ceva?
Mersi, amice.
Liz, te căsătorești cu mine?
Da.
Știați că gura unui câine e mai curată decât a unui om?
Haideți. E verde.
Aplauze pentru motani.
- Arată ce poți, Garfield. - Așa. Haide.
Poți să faci dansul Carlyle?
E așa.
- Tu poți să dansezi așa? - E latin.
Dansează în ritm cu muzica.
Nu, e ceva de genul ăsta.
Și deci, prieteni loiali, vă las o moștenire finală.
Bomba!
Superbă petrecere, sire.
Da, când e mai greu, cei mai tari petrec.
- Cine vrea să joace Marco Polo? - Marco.
Refuz să iau parte la această manifestare hedonistică. Nucile alea arată bine.
Ia uite. Pică bombele.
Ador piscina asta.
Suntem tătici aici, gâsculiță. Batem pana!
Ai grijă la urechi.
Mulțumesc. Ești atât de amabil.
Odie, nu pleci, te rog?
E bine să fii rege.