O POVESTE ADEVÃRATÃ
Poate vrei sã citesti asta.
Spune-mi, te rog, cã e dublu spatiat.
De unde bafta asta.
De unde ai luat-o?
De la o femeie numitã Aline Bernstein, decorator la teatru.
Autorul e protejatul ei.
Orice alt editor din oras deja a refuzat-o.
E bunã de ceva?
Bunã?
Nu.
Dar e unicat.
O privire rapidã.
Mersi, Max. Iti rãmân dator.
Ultima strigare, 602 spre New Canaan!
- Bunã seara, Pete. - Toti s-au imbarcat, dle Perkins.
O piatrã, o frunzã,
o usã negãsitã
a unei pietre, frunze, usi.
Si dintre toate fetele uitate.
Cine din noi si-a cunoscut fratele?
Care din noi s-a uitat in inima tatãlui sãu?
Care din noi n-a rãmas zãvorât vesnic in inchisoare?
Care din noi nu e vesnic un strãin si un singuratic?
Reamintindu-ne, fãrã grai cãutãm marea limbã uitatã,
ultimul capãt de linie spre rai,
o piatrã, o frunzã, o usã negãsitã.
Unde? Când?
Pierdut,
si de vânt intristat,
nãlucã, revino din nou.
Un destin ce leagã englezii de nemti e destul de ciudat,
dar unul ce leagã Epsom de Pennsylvania
si de acolo in dealurile ce se inchid in Altamont
peste mândrul strigãt de coral al cocosului
si zâmbetul soft de piatrã al unui inger
e atins de acel miracol intunecat al sansei.
Bunã, tati!
Bunã, rãtustelor.
Mai trebuie sã exersãm.
Nici mãcar nu ne-a observat.
"Nu vã mai temeti de cãldura soarelui."
"Nici de furia iernii."
"Sarcina lumeascã a fost fãcutã."
"Plecatã arta de acasã, si apoi plata sa."
"Bãieti si fete de aur..."
Jimmy, ti-am mai zis. Nu-mi plac filmele.
Citesc cãrti.
Nu mã asculti.
Ne scad pe noi in goliciunea noptii
si vei vedea incepând in Creta acum 4.000 de ani,
iubirea ce a luat sfârsit ieri in Texas.
Bunã, tati. Cum arãt?
- Frumos. - Sãptãmâna urmãtoare e balul.
Deja? Esti atât de mare si incã nemãritatã.
Moarte in viatã ce transformã oamenii nostri in pietre!
Schimbare care echivaleazã zeii nostri!
Alo, dle Perkins?
Tatãl vostru nu-i de acord cu clubul meu dramatic.
Tati, de ce nu vrei ca mama sã fie din nou actritã?
Pentru cã lumina rampei nu mai ajunge la o femeie de vârsta mamei voastre.
Sobolanule.
Pãstrezi pentru tine vârtejul de vânt al farmecului vietii.
Semnãturi de cãrti si petreceri,
in timp ce noi lâncezim aici in sãlbãticie.
Locuim in sãlbãticie? Cât de palpitant!
Ar trebui sã luãm cutitele!
- Da, ar trebui! - Ghici cine va fi piratul sef?
Cecil, ai mai luat pânã acum o fatã?
- Da? - Nu.
Vai, Doamne.
Esti cea mai haioasã persoanã pe care am cunoscut-o.
Ce s-a intâmplat, Cecil?
Nu stiu.
Ce-i aia, Cecil?
- Sã nu mã asteptati. - Zece.
- Unsprezece. - Zece.
Porcule.
Ascultase cu atentie la o predicã in capelã
a unui student in anul doi cu mustatã falsã.
S-a pregãtit pentru o examinare
privind continutul catalogului colegiului.
Zece.
Ãsta-i un paragraf foarte lung.
A inceput cu patru pagini in urmã.
Sãrmanul Maxwell.
Esti prea tânãrã sã fii indrãgostitã.
Câti ani trebuie sã ai?
Patruzeci.
Sau, as putea spune,
era un om ce stãtea pe un deal deasupra orasului ce-l pãrãsise,
cu toate astea nu zice "orasul e aproape",
dar isi intoarce ochii la intervale distante.
Sfârsit.
GENIUL
Traducerea: Snake_Eyes
Cãrti grandioase.
- Vã pot ajuta? - Fir-ar sã fie.
Ia priveste toate cãrtile astea.
Te-ai gândit vreodatã câtã transpiratie
a intrat in fiecare rând?
Mici testamente de credintã, ce tipã in noaptea intunecatã,
in noaptea rece si intunecatã unde bate un vânt alpin,
sperând in zadar cã cineva va citi, auzi si intelege.
Trebuie sã fii Thomas Wolfe.
Sunt toti autorii tãi?
Nu si Tolstoi.
Dle Perkins.
Vã rog sã luati loc.
Nici nu aveam de gând sã vin.
Prefer sã primesc respingerile prin postã.
E ceva chirurgical antiseptic legat de cuvintele alea familiare:
"regret sã vã informãm cã..."
Dar am vrut sã vã cunosc.
Omul care l-a citit primul pe F. Scott Fitzgerald si a zis:
"Da! Lumea are nevoie de poeti."
"Doamne! Cineva l-a publicat pe bastardul ãsta"
"pentru cã lumea avea nevoie de poeti."
"Sau de ce sã mai trãiesti?"
Mã uit la acel om acum.
Felicitãri.
Cã ai gãsit un geniu. Doi, dacã il pui si pe Hemingway.
Cât despre acesta,
va persevera.
Nu poti ucide rãdãcinile adânci tãind câteva rãmurele de sus.
Si rãdãcinile merg adânc, dle Perkins.
Si sunt inatacabile.
Dle Wolfe, intentionam sã publicãm cartea dv.
Dacã acceptati asta.
As vrea sã lucrez cu dv.
In starea curentã, romanul e prea lung pentru un volum.
Cred cã ati putea sã-l slefuiti un pic,
sã tãiati câteva din "rãmurelele de sus".
Dle Perkins.
Stiu cã nu mã pãcãliti, nu pãreti genul.
Dar Dumnezeule, asta e prea mult pentru mine.
Nu stiti.
Fiecare editor din New York urãste cartea mea.
Dle Wolfe, puteti lua loc?
- Tom. - Tom.
Spune-mi Tom, te rog.
Tom.
Am inteles cã e o carte autobiograficã.
Nu am alt mod de a o scrie.
Eugene Gant sunt eu!
Si mama mea e Eliza, si tatãl e W.O. Gant.
Ajungem si acolo.
Stiu cã e prea lungã.
Doamne, nu stii cât m-am luptat sã tai din ea.
Nu stii cât m-am luptat cu ea.
Dar voi tãia orice zici.
Doar sã-mi zici.
Tom,
cartea iti apartine.
Tot ce vreau e sã aduc lucrarea publicului
in cea mai bunã formã posibilã.
Singura mea treabã,
e sã pun cãrti bune in mâinile cititorilor.
Vã multumesc, dle Perkins.
Scribner a fost de acord sã-ti dea avansul standard pentru drepturi de autor.
Dacã va satisface suma putem continua la orice ritm vã convine.
500$?
Nimeni n-a crezut cã scrierile mele valoreazã un cent.
Dumnezeule!
Vã deranjeazã dacã incepem mâine?
Nu.
Promit sã lucrez din greu.
Da!
Dumnezeule!
Abia dacã pot...
Mãi sã fie.
"Dle Wolfe, intentionam sã vã publicãm cartea."
Nu se poate!
Tom!
Iti multumesc, ingeras.
Iti multumesc, iubirea mea.
Sunt atât de...
Sunt atât de fericitã pentru tine!
Cât trebuie sã tãiem?
In jur de 300 de pagini.
Nu numãrul paginilor e important,
ci spunerea unei povesti.
Sunt patru ani din viata mea.
Mã doare inima sã tai din el.
Dar cred cã n-am incotro.
Exact asta voiam sã-ti spun si eu.
Ultimele sãptãmâni ce am lucrat la carte
au fost cele mai palpitante
din intreaga mea viatã tristã.
Mã bucur cã te-am putut amuza.
Ti-ai petrecut viata citind pagini de cãrti,
asa cum facem noi,
si personajele alea vorbesc cu tine adânc,
pânã in mãduvã.
Ele sunt oglinzile tale.
Pe vremea mea,
am aspirat cãtre Sydney Carton.
Sau Pierre
de la Tolstoi.
Dar stiu cã nu asta sunt, desi mi-as fi dorit mult.
Nu suntem personajele ce vrem sã fim.
Suntem personajele care suntem.
Sunt Caliban.
Acea creaturã a insulei,
monstruoasã si diformã. Caliban.
Atât de urât.
Atât de extraterestru.
Rãnit si evitat in poezie.
Ce e Manhattan-ul decât o insulã plinã de zgomote?
"Sunete si aere dulci ce ne incântã si nu ne rãnesc?"
"Uneori o mie de instrumente ce zbârnâie"
"ce vor zumzãi in urechile mele, "
"si câteodatã voci"
"care, de m-as fi sculat dupã un somn adânc"
"m-ar face sã dorm din nou."
M-am gândit la carte.
Cred cã ar trebui sã discutãm titlul.
Nu cred cã capteazã intelesul cãrtii tale.
Imagineazã-ti cã esti un cititor.
Cauti printr-o bibliotecã prin multe cãrti
si vezi o carte numitã Trimalchio in West Egg
si vezi una numitã Marele Gatsby.
Pe care o vei ridica?
Gatsby.
De asta Scott a schimbat titlul original.
Stia cã are nevoie mai mult de esentã.
E cartea ta, gândeste-te.
Am ajuns.
Dumnezeule, Max!
E un conac.
E atât de drãgut sã vã cunoastem in sfârsit, dle Wolfe.
Max ne-a povestit multe.
Spuneti-mi Tom, vã rog.
Si eu mã bucur sã vã cunosc pe toti.
Sau pe fiecare fatã, as putea spune.
Max a fost circumspect referitor la fetele lui drãgute.
O mare imbelsugatã de drãgãlãsenie.
Ne-a zis Max cã lucrezi la o nouã carte.
Sunt ca o caracatitã bãtrânã si mare.
O caracatitã.
Cu un brat incã in jurul romanului Pierdut,
in timp ce cu celãlalt mã strecor aici prin adâncuri sãrate
sã scriu noua carte.
Cred cã puteti spune cã sunt tentacular.
Despre ce e vorba in cea nouã?
Despre America.
Toatã America, incerc sã prind tot.
Fiecare oras si sat,
si piatrã si frunzã, si bãrbat si copil.
Fiecare fermã si floare, fiecare râu.
E despre o tortã acetilenã,
adevãrul alb, strãlucitor ce arde in inima fiecãrui om din tara asta.
Adicã cãutarea unui tatã adevãrat.
Nu mã refeream la tatãl biologic.
Nu vorbesc despre spermã.
Cãutarea in nevoia unui tatã al spiritului nostru.
E despre orice lucru ce face tara asta nemaipomenitã.
E urias!
Max zice
cã meritã sã scriem doar despre idei importante.
Idei importante, cuvinte putine.
Vedeti, sunt pierdut fãrã el.
Nu suntem cu totii? Stii cã si eu scriu?
Da?
Nu ti-a spus Max?
Lucrez la o piesã de ceva vreme.
E despre Pauline, sora lui Napoleon.
Carnaval istoric?
Se vrea sã fie mai mult modern.
Am scris si eu o piesã odatã. N-a fost o experientã prea plãcutã.
I-am gãsit o formã anemicã,
lipsitã de multi-colorata mantie de prozã.
Asa cã am abandonat-o si m-am intors la romanele mele.
Ai un titlu pentru noua carte?
Am trecut in revistã cu tatãl tãu câteva.
Acum ne gândeam la Timpul si râul.
"Râul" cã imi aminteste cuvântul de tatãl meu.
Râul ce fuge de la usa sa si revine.
Sunã ca o carte lungã.
Nu spune asta, Aline.
Ne vedem mâine.
Pregãteste-te pentru mine.
Noapte bunã.
Asta ar trebui sã-ti prindã bine.
Ne vedem dimineatã.
Max.
Mersi pentru seara asta.
Sper cã n-am supãrat pe nimeni.
Imi place cã familia ta sã mã placã.
Nu-ti face griji.
Nu sunt animal de circ.
Stiu cã am pãrut ca un ciudat.
Prea gãlãgios,
prea grandios, nu prea real.
Ãsta sunt.
Asa am plecat din Asheville, am fãcut gãlãgie.
Asa am scãpat de acolo.
Dar simt lucrurile ca o persoanã realã.
Asadar...
din inima lui Caliban spun asta.
In toatã viata mea, pânã sã te intâlnesc pe tine, n-am avut prieten.
Dacã batem in cuie azi moartea lui Ben,
atunci suntem aproape de final.
Aline!
Max.
Sã-ti fac prezentãrile. Ea e dna Bernstein.
Ce mai faceti?
Dle Perkins.
Tom mi-a vorbit mult despre dv.
Ea e prima persoanã care mi-a zis cã scrierile mele sunt bune.
Ea e motivul pentru cartea noastrã.
Iti multumesc pentru asta.
Am fost asteptati asearã.
Ti-am zis...
A fost jenant pentru mine.
Stii cã nu-mi plac chestiile alea teatrale.
Si tu stii cã n-am vrut sã merg singurã.
Pe mine mã scuzati.
Toti actorii ãia mã fac sã mã simt ciudat. Doar stii asta!
Ti-am zis cã nu voiam sã merg.
Vom discuta despre asta când suntem singuri.
Mã intorc pe la 14:00.
14:00. Perfect. Mersi.
Haide.
O zi bunã, dle Perkins.
Esti atât de supãratã pe mine.
Nu sunt supãratã pe tine.
Iatã-l.
Asta e ultima noastrã sansã inainte sã-l dãm la tipar.
Asa cã te intreb din nou.
Te-ai gândit la alt titlu?
Nu-ti va plãcea.
Incearcã-mã.
Priveste, inger, cãtre casã Thomas Wolfe
Acum cã sunt cel mai bun roman vândut de Scribner,
cred cã merit un pic din viatã extravagantã.
Spune-o din nou, Max.
15.000 de copii luna asta.
Aline, ai auzit?
Nici mãcar economia intregii tãri
nu ii va face rãu cãrtii mele.
Ati citit cartea lui Tom, dnã Bernstein?
Da, dnã Perkins, imi este dedicatã.
N-as fi putut-o face fãrã evreica mea dulce.
Ea a cumpãrat hârtia si creioanele.
- Si a plãtit pentru dactilograf. - Suficient.
- M-a gãzduit
si mi-a dat sã mãnânc.
Stiti cu totii cât imi place sã mãnânc.
Cred cã sunteti foarte mândrã de carte,
sã vã vedeti toatã credinta rãsplãtitã.
Credinta noastrã.
Acum e credinta noastrã, nu-i asa, dle Perkins?
Tom n-ar fi reusit fãrã dv.
Nu-i adevãrat.
Nu trebuie sã faceti pe umilul cu mine.
Tom vorbeste cu pasiune despre contributia dv.
Vorbeste numai de dv.
"Max a zis asta. Max a zis cealaltã."
- Usurel, fato. - "Max, Max, Max."
Nu, trebuie sã-i dãm tot creditul dlui Perkins.
El e geniul care a fãcut sã ti se indeplineascã visele.
El e cel care a slefuit acea colectie masivã de cuvinte...
intr-un bestseller vandabil,
si l-a pus in mâinile tuturor cititorilor.
Ce triumf pentru dl Perkins.
Munca ii apartine lui Tom. Merite sã se bucure pentru ea.
Serios? Asta meritã Tom?
Lasã-l in pace pe Max.
Nu vorbesc cu tine, ci cu un om mai bãtrân.
Sã ai incredere in bãtrâni. Ei stiu ce e mai bine.
Ar trebui sã se comporte intr-o manierã corespunzãtoare.
Sunteti Thomas Wolfe?
Citesc cartea dv. E o capodoperã.
Este?
Foarte mult.
Am niste prieteni care vor sã te cunoascã.
Nu vã deranjeazã dacã vi-l fur un pic?
- Sigur cã nu. - Deloc.
- Dupã tine. - Bine. Eu sunt Willow.
Incântat sã te cunosc.
Bunã seara.
- El e Thomas Wolfe. - Plãcerea e a mea.
Bunã seara. Incântat sã vã cunosc.
Nu stii cum sunt azilurile de stat.
Grotesti.
Nu am cuvinte.
Nu sunt cuvinte in lexiconul meu.
Un cuvânt, fãrã inflorituri. Grotesc.
Tipãtul e constant si asa de...
Dezolant.
Nu au suficiente toalete.
N-o pot lãsa pe Zelda sã stea in astfel de loc.
Stiu.
Dar azilurile private sunt scumpe
si stiu cã Gatsby n-a fãcut bani.
Dar sunt impotrivã, Max.
Scribner nu-ti mai poate da avansuri.
Nici The post nu-mi mai publicã povestile.
M-as putea intoarce la Hollywood sã incerc din nou.
Sper sã nu faci asta.
- De ce? - Esti un romancier.
Am fost.
Trebuia sã mor când aveam 24 de ani.
Chiar dupã Dincoace de paradis.
Ai primit cartea ce ti-am trimis-o?
Care?
Memoriile generalului Grant.
Stii cum a ajuns sã le scrie?
Asta e interesant.
Murea de cancer in gât
si voia sã lase ceva in urmã pentru familia lui,
asa cã a inceput sã-si scrie autobiografia.
Lucra zilnic ore intregi.
Avea dureri mari, chinuri,
dar continua sã scrie.
Si la final a produs cartea cea mai uluitoare.
Foarte frumoasã.
Doar un pic de câstig ca sã treci peste.
Iti voi scrie o carte importantã.
Stiu.
Dnã Perkins.
Dnã Bernstein.
Bunã ziua.
Dv proiectati aceastã productie?
Da.
Eu si toti bãietii pierduti.
Cunoastem câtiva dintre ei, nu?
Nu l-ai cunoscut când era tânãr. Abia iesise de la Harvard
si era gata sã taie lumea.
Nu mai intâlnisem pe cineva ca el.
Inteleg.
Nu cred cã intelegi.
Sotul meu e un om blând, dar fãrã culoare.
E un om al Wall Street-ului si al numerelor.
Eu nu inteleg numerele.
Aveti copii, dnã Bernstein?
Da.
O fiicã si un fiu.
Sunt mari.
Am fãcut un lucru prostesc când m-am indrãgostit de Tom,
dar asta am simtit.
Mi-a atins inima.
In momentul in care
orice lucru frumos dispãrea din viata mea
si nimeni nu avea nevoie de mine, l-am cunoscut pe Tom.
Si Tom m-a fãcut sã mã simt frumoasã din nou.
Dar acum stiu cã l-am pierdut in favoarea sotului dv.
Dnã Bernstein.
Sotul meu mereu si-a dorit un fiu
mai mult decât orice pe lume.
Am ajuns la un punct unde am realizat cã nu se va intâmpla asta.
Si apoi l-a intâlnit pe Tom.
Nu-i pot da drumul.
Aline, mergi acasã la familia ta.
Ei au nevoie de tine. Tom nu.
Familie, sot, demnitate.
Am renuntat la toate astea pentru el.
Tom.
Intrã.
Tom?
O am.
O ai?
Noua carte.
Cu tine?
Da.
Hai s-o vedem.
Aduceti-o, bãieti.
Puneti-o jos acolo.
Asta e Timpul si râul?
- Poftim. - Mersi, dle.
Bravo.
Acum mergi acasã si culcã-te.
- Vreau sã... - Lasã-mã sã-l citesc.
Citeste-l cu plãcere. Bine?
Dacã lucrãm in fiecare zi seara nu vom fi deranjati,
o putem face.
- Cât timp? - Nouã luni.
Dacã lucrezi din greu si rezisti tentatiei sã mai adaugi.
Trebuie sã pot sã adaug mai mult.
Tom, cartea are 5.000 de pagini deja.
Ai dreptate.
Acum, ca sã incepem, pe pagina unu.
Dumnezeule. Pagina unu?
I-ai dat 80 de pagini lui Eugene
pe platformã inainte de sosirea trenului.
Asta face sã creascã suspansul.
Voi astepta atât de mult pentru un tren.
Poftiti, dle Perkins.
Când a intâlnit fata ai scris asta.
"Când ochii lui Eugene s-au obisnuit cu ceata"
"miasmei tigaretelor si trabucurilor, "
"a vãzut o femeie, in serj"
"si mãnusi ce strecoarã precum cârceii de viatã"
"in sus pe mâinile ei de fildes, "
"dar acum insoritã ca fardul de obraz"
"ca descoperirea trandafirie in interiorul unei scoici"
"zãritã pentru prima oarã de un zoolog dezorientat"
"el e desfãcut de promitãtoarea ei roseatã."
"Astea erau mâinile ei."
"Dar erau ochii ei ce i-au oprit rãsuflarea"
"si i-au fãcut inima sã tresalte."
"Erau ochi albastri."
"Chiar prin vaporii rotitori ale pompoaselor Chesterfields"
"si arogantelor Lucky Strikes, "
"el i-a vãzut ochii ei albastri precum oceanul."
"Albastrii dincolo de albastrul mãrii."
"Un albastru in care putea inota vesnic"
"si niciodatã sã nu-i simtã lipsa unui motor rosu sau a unui grâu galben."
"Dincolo de prãpastia din acea camerã, "
"acel albastru, acei ochi"
"l-au devorat si s-au uitat prin el de parcã nu l-au vãzut"
"si nu l-ar fi vãzut niciodatã, de asta era sigur."
"Din acea clipã, "
"Eugene a inteles despre ce scriau poetii atâtia ani de zile."
"Toate sufletele pierdute, rãtãcite care ii erau acum frati."
"Stia o dragoste care avea sã nu fie niciodatã a sa."
"Atât de rapid s-a indrãgostit de ea"
"cã nimeni din camera n-a auzit niciun sunet."
"Sunetul indrãgostirii lui,
"zãngãnitul inimii sale frânte."
"Era o liniste sigurã, "
"dar viata lui a fost spulberatã."
Sfârsitul capitolului.
Nu-ti place?
Stii cã imi place.
Nu asta vreau sã spun.
Deci vede o fatã si se indrãgosteste pentru prima datã, da?
Mintea lui intrã in adâncime?
La acel moment, da.
Nu-mi vine sã cred.
Cred cã te-ai indrãgostit de imagini si nu de fatã.
Deci tãiem zoologia si mãrcile de tigãri.
- Asa voi face. - Si meditãrile despre roz?
Nu!
Adjectivele sunt adevãrate. E un om care gândeste asa.
Rozul nu e niciodatã doar roz.
Sunt o mie de alte lucruri, toate importante pentru el.
Toate variatii ale stãrii lui psihologice.
Fiecare imagine sau sunet al fiecãrui cuvânt conteazã.
- Nu conteazã. - Prostii. Sunt vitale!
Pierzi intriga.
Se indrãgosteste.
Cum a fost când te-ai indrãgostit prima datã, Tom?
Era galben de grâu si pompoase Chesterfields?
Era un fulger.
Si asta si trebuie sã fie, un fulger.
Salveazã tot tunetul.
Te-am inteles.
Taie asta.
Bine, tãiem textilele.
"A vãzut o femeie..."
Tãiem.
"Dar erau ochii ei ce i-au oprit rãsuflarea in gât, "
"ce i-au fãcut inima sã tresalte."
Nu, taie asta.
"I-a oprit rãsuflarea."
- "Albastrii erau..." - Taie chestia cu viata marinã.
- "Albastrii precum oceanul." - Cliseu.
"Albastrii precum..."
Precum nimic decât albastru.
"Un albastru in care putea inota vesnic si sã nu-i lipseascã..."
Taie asta.
Apoi reiei cu...
A mai fost asemenea albastru, au mai fost asemenea ochi?
Nu e nevoie sã fii retoric.
De ce?
Nu e un fulger, e o divagatie.
"Un albastru dincolo de..." Nu!
Ochii ei erau albastri.
Mai bine.
Si tai.
El era inutil, ea era tot.
Ea era o fatã din camerã. E suficient.
Si tai "sufletele pierdute, rãtãcite..."
Tai.
"Atât de repede s-a indrãgostit de ea"
"cã nimeni din camerã n-a auzit sunetul, "
"sunetul indrãgostirii lui, zãngãnitul..."
Sunetul, zãngãnitul. Ce rost au?
Ce auzi tu când te indrãgostesti?
Tu ce ai auzit? Zãngãnit?
Chestia e cã se intâmplau toate in interiorul lui.
Viata lui s-a schimbat si nimeni din camerã n-a observat ceva.
Atunci scrie asta.
Urãsc sã vãd cum se duc cuvintele!
Poate cã intrebarea e asta.
Intr-o carte plinã de munti de prozã,
cum e acest moment profund diferit?
- Pentru cã e simplu. - Neimpodobit.
Precum fulgerul.
Stând pe cerul negru in goliciunea sa.
Exact.
Fir-ar sã fie!
Toatã lumea in vagoane!
Linia 12, trenul SV pleacã acum de la linia 12.
"Eugene a vãzut o femeie."
"Ochii ei erau albastri."
"Asa de rapid s-a indrãgostit de ea"
"cã nimeni din camerã n-a auzit niciun sunet."
Punct. Sfârsitul capitolului patru.
Mai ai incã 98!
Te iubesc, Max Perkins!
cu Francis si Eugene la Paris.
Exact! De parcã ai sãri peste Atlantic.
"Potrivind dezorientarea lui Eugene."
N-a stiut cã nu-l va mai vedea vreodatã,
cã dragostea ei nu va fi niciodatã a lui.
De unde putea sti asta?
- Stai asa, a stiut. - Cum?
"Subtilã floare de struguri de amurg."
Tom, am discutat linia de tranzitie.
Mi-ai dat incã 50 de pagini noi cu doctorul.
Mi-ai dat intreaga poveste a lui de viatã si a tatãlui sãu.
- Imi place doctorul. - Si mie.
Il ador pe doctor. Dar, Dumnezeule, 50 de pagini?
Stii cã unele cãrti trebuie sã fie lungi?
Bine cã nu te-a cunoscut Tolstoi.
Am avea romanul ãla minunat Rãzboi si Nimic.
Sã fii romancier, trebuie sã selectezi.
Trebuie sã modelezi si sã sculptezi.
De ce?
Pentru cã lucrãm de doi ani si abia am scurtat cartea cu 100 de pagini.
Iti cer doar cinci secunde de pace!
Nu imi poti da cinci secunde?
Fir-ar sã fie!
E vârful aisbergului, Tom. Tu imi dai tot aisbergul.
Deci zici cã astea sunt gunoaie...
Stiai cã asta se va intâmpla.
De ce iti dai ochii peste cap?
Pentru cã nu mi-am imaginat
cã vei fi atât de egoist.
Nu pot sã intorc spatele muncii.
Aline!
Cu asta mã ocup. Asta e slujba mea.
Si asta e slujba mea.
Când vei invãta cât inseamnã o noapte de deschidere pentru mine?
E bine asa?
Da, arãti drãgut.
Vrei sã-ti pui esarfa pe umãr când intri?
Mersi.
E o noapte importantã pentru mine. Am nevoie de tine aici.
Trebuie sã lucrez disearã.
Lucrezi in fiecare searã in ultimii doi ani.
Ai idee cum e
sã vii acasã la un apartament gol in fiecare searã?
Nu zic cã munca ta nu e importantã.
Ba sigur cã asta zici!
Ti-am cerut o noapte.
O noapte din pretiosul tãu timp sã fii lângã mine si sã mã sustii.
Nu intelegi.
Sunt la un moment de crizã cu cartea mea!
Inceteazã!
Mereu ai fost pe punctul
unei crize legat de ceva. Ar trebui sã fii pe scenã.
Max a zis cã dacã continuãm asa...
Iar incepem. "Max a zis! Max a sugerat! Max dã instructiuni!"
Te poate avea in orice zi a sãptãmânii,
dar eu am nevoie de tine in seara asta.
Asa cã te rog, pleacã de pe scenã, mergi acasã
si puneti costumul albastru si vin eu sã te iau la 19:00.
Nu voi fi acolo.
Alege, Tom.
Chiar acum.
Nu trebuie sã facem asta, scumpo.
Chiar acum.
Uite ce mi-ai fãcut.
E sub mare presiune.
Dacã nu continuãm acum, nu stiu ce se va intâmpla cu el.
Vrei cosul mare?
Si termosurile.
Mersi.
Trebuie sã gândesti cum e pentru el.
Ii iese prima carte si lumea il numeste geniu.
Asteptãrile legate de a doua carte sunt foarte mari.
E speriat. De asta nu se va opri din scris.
De ce nu explici asta fetelor tale?
- Louise. - Isi vor tatãl inapoi.
E slujba mea, cu asta mã ocup.
In fiecare minut al fiecãrei zile?
Si dacã dureazã ani, asta e.
Nu vei mai aduce timpul ãsta inapoi.
E o singurã vacantã, pentru numele lui Dumnezeu!
Louise, un scriitor ca Tom apare odatã intr-o viatã de om.
Si fiicele tale?
Imi pare rãu.
Fã cu mâna fetelor.
Bine, fetelor!
Sunteti gata pentru marea aventurã?
Inchide usa, scumpo.
Nu-ti mai face griji de Louise atâta,
se vor intoarce pânã sã stii.
Tom, unde mergem?
Vei vedea.
Trebuia sã lucrãm.
Asta facem.
Am decis cã nu poti aprecia niciodatã muzica din cartea mea,
tonalitatea si cadenta,
fãrã sã experimentezi ritmurile intunecate
ce m-au inspirat.
Bourbon! La pahar mare. Tu?
Martini, vã rog. Fãrã gheatã.
Vrea si el tot bourbon.
Am inteles.
Auzi, Max?
Nu-mi pasã mult de muzicã.
E un act de acuzare sãlbatic al sufletului tãu sumbru, puritan.
Haide!
Trebuie sã fie o melodie care sã-ti placã.
Curgi usor, dragã Afton.
Imi place Curgi usor, dragã Afton.
Am inteles, dle.
Douã bourbon, dlor.
Chestia cu jazz-ul e cã tipii ãstia sunt artisti.
Ei interpreteazã melodia,
lãsând muzica sã se reverse in fraze repetate,
la fel cum fac eu cu cuvintele.
Sã le ia naiba de standarde.
La naiba cu Flaubert si Henry James.
Fii original.
Fã trasee noi.
Asta e cu gorila urâtã.
Gorila urâtã. Desigur.
Poftim.
E Henry James pentru tine.
E confortabil si familiar, nu?
Ce-i asta?
Sunã de parcã ar veni spre noi o gorilã urâtã.
Ãsta e Tom Wolfe!
Simte, Max!
Te-am vãzut cum misti din picior.
Iti vãd genunchii cum miscã.
Haide, Max! Simte!
Drãgut.
Le vezi pe tipele alea douã de acolo?
Subtil. Max, fii subtil.
La bar?
Hai sã le salutãm.
- Hai sã ne distrãm. - Nu pot.
Sunt fete muncitoare, Max. Nu se pune.
Ba da, Tom.
- Nu te deranjeazã dacã eu... - Nu.
Nu stiu niciodatã când sã mã opresc, asa-i?
- Trei pahare de bourbon! - Am inteles.
Unu, doi, trei.
Si tu de asemenea.
V-am vãzut cã vã uitati la mine.
Nu te teme, nu te las pe dinafarã.
Vã vreau pe amândouã.
Hai sã bem ceva.
Sã-ti spun ceva, prietene.
N-ai face asta lui Hemingway.
Nici lui Fitzgerald, sau vacilor tale sacre!
Fiecare cuvânt scris de ei e de aur!
Inceteazã!
Iti aduc lucruri smulse din suflet
si tu imi zici cã nu se potrivesc?
Suficient, du-te acasã.
Ce?
Du-te acasã sã te culci.
Nu...
Imi pare rãu.
Nu mã face sã mã duc acasã. Lasã-mã sã vin acasã cu tine.
Putem prinde trenul de 21:02.
Nu, eu sunt epuizat si tu esti beat.
- Reluãm de mâine. - Nu.
L-ai auzit, Tom.
Vino acasã.
Plãtesc eu taxiul.
Ce naiba cauti aici?
Iti pot face cina. Plãtesc si pentru aia.
Pleacã de aici, lucrez.
Dl Perkins te-a informat cã nu mai lucrezi in seara asta,
asa cã hai cu mine.
Dnã Bernstein...
- Nu mã atinge! - Pentru numele lui Dumnezeu.
- Stai acolo. - Iisuse, Aline!
- Vino. - Aline.
Nu vrei sã mã vezi?
Fie!
Nu va mai trebui sã mã vezi.
Aline.
Ce faci?
Ce naiba faci?
- Aline! - Nu!
- Inceteazã. - Nu!
- Scuipã-le! - Nu!
Scuipã-le!
- Nu. - Scuipã-le.
Scuipã-le!
Opreste-te, Aline. Iubirea mea.
Iubirea mea, ingerul meu. Opreste-te acum.
In regulã...
Aratã-mi forta ta, scumpo.
Uitã-te la mine!
Aratã-mi forta ta.
Haide...
In regulã. Asta e.
In regulã...
Dle Perkins...
Stiu cã nu se intâmplã astfel de lucruri aici
la etajul cinci. Imi cer scuze.
Nu-i necesar. Vã rog sã mã scuzati.
Asteaptã-mã, vin imediat.
Nu, Tom!
Lasã-mã doar o clipã.
Ne vedem acasã.
In regulã.
Aveai dreptate cu tãierea.
Scuze cã am fost asa un urs.
Nu crezi cã ar trebui sã mergi cu dna Bernstein?
A jucat doar teatru.
Bine, deci uitãm in legãturã cu tãierea.
Sã mergem la partea cu Eugene la Londra.
"S-a gândit cu bucurie la marele val de fum al Londrei,
"al berii suave si potente pe care o gãseai intr-un singur loc acolo, "
"al pietelor si clãdirilor vechi..."
Tati!
Grãbiti-vã.
- Bunã, tati. - Bunã, rãtusco.
Tati, am prins un pãstrãv curcubeu. 23 de centimetri!
Mergi si ajutã-ti surorile.
Nu vei crede cât...
Maxwell, te rog.
Tom.
Tom!
E gata.
Gata?
Nu mai scrie.
Adunã-ti toate hârtiile si adu-mi-le mâine.
Poti face asta?
Da.
Terminãm editarea luna asta. Iesim la tipar in aprilie.
Publicam in octombrie.
Uitã-te la mine si spune da.
Da.
Fir-ar.
Cred cã voi hoinãri.
Poate Europa.
Nu vreau sã fiu in preajmã când ies recenziile.
Ce?
E un paragraf ce a trebuit sã-l adaug cãrtii.
- Dumnezeule! - A trebuit sã-l adaug.
Ne scufundãm dacã incepi sã adaugi paragrafe.
Un paragraf va duce la douã si mai stãm un an aici.
Sã ti-l citesc?
Vine chiar la inceput.
"Cartea asta e dedicatã lui Maxwell Evarts Perkins."
"Un brav si onest om"
"care a rãmas cu scriitorul acestei cãrti"
"prin vremuri lipsite de sperantã."
"Autorul sperã"
"cã aceastã carte sã ii fie de ajutor."
As fi vrut sã n-o fi fãcut.
- De ce? - Editorii trebuie sã rãmânã anonimi.
Mai mult decât asta,
existã mereu frica
cã ti-am deformat cartea.
Cã nu a fost asa
când ai adus-o prima datã.
Rãzboi si pace.
Nu numai Rãzboi.
Max.
Asta pierdem noi editorii.
Oare facem cãrtile mai bune?
Sau le facem diferite?
Bunã dimineata, dle Perkins.
Drã Wyckoff, unde il gãsim pe dl Wolfe?
E la Paris, dle.
"Recenzii magnifice. Pline de laudã."
"Felicitãri, iar ai reusit. Max."
"Pot face fatã la lucruri direct, mai bine decât incertitudinea.
"Spune-mi chiar acum adevãrul simplu!
"Tom."
"Se vorbeste peste tot ca despre o carte foarte importantã."
"In comparatie cu marii scriitori."
"Pânã si James Joyce."
"Joyce isi doreste sã fie atât de bunã."
"S-au epuizat cinci editii ale cãrtii."
"30.000 de copii."
"N-am mai vãzut o carte atât de discutatã."
"Te numesc iar un geniu, Dumnezeu sã te ajute."
"Vino curând acasã. Max."
Dnã Bernstein.
Dle Perkins.
Ce pot face pentru dv?
Mai degrabã ce pot face eu pentru dv, dle Perkins.
N-am putut sã nu remarc cã Tom v-a dedicat noua carte.
Prima carte mi-a dedicat-o mie, vã amintiti.
A fost un sentiment drãgut,
dar de fapt spunea: "Mersi si la revedere."
Mi-am servit scopul.
Si acum, si dv la fel.
"Mersi si la revedere, dle Perkins."
Cu respect, dnã Bernstein,
habar nu aveti de relatia mea cu Tom.
- Si ca sã vedeti asta... - Vã face sã executati lucruri
pe care nu credeati cã le veti face. Vã elibereazã.
Si când ati ajuns sã depindeti de asta,
vã va pãrãsi.
Si nu vã veti mai simti iarãsi atât de viu.
Imi pare rãu, dnã Bernstein. Stiu cã a fost greu pentru dv.
Orice durere v-a cauzat,
sper doar cã n-a vrut.
Imi puteti da adresa lui din Europa?
Mi-a cerut sã n-o dau.
Imi puteti spune când se intoarce acasã?
Nu stiu.
Deci,
eu nu mai exist.
Am fost editatã.
Incã nu m-am decis pe cine voi impusca.
Tom,
pe mine,
sau pe tine.
Aveti vreo sugestie?
Sinuciderea pare un gest extrem.
Si dacã-l ucideti pe Tom nu vã va ajuta mult.
Deci bãnuiesc cã mai rãmân eu.
Asa e.
Rescrieti scena, dnã Bernstein.
Vom vedea, dle Perkins.
Imi pare rãu pentru ce vi se va intâmpla.
Sincer imi pare rãu.
Bucurati-vã de timpul cu Tom cât il aveti
pentru cã dupã el...
e o mare tãcere.
Mã bucur sã te vãd.
Max!
Tom!
Mã bucur sã te vãd, Tom.
Trebuie sã stãm de vorbã. Ne asteaptã taxiul.
Nu! Nu poate un taxi sã-mi care bagajul.
Nici taxiurile, sau trenurile, sau autobuzele.
Trebuie sã merg pe jos.
Trebuie sã-mi simt tara din nou.
- Luati-o inainte. - Mersi, dle.
Nu stii cât de mult mi-ai lipsit.
Si tu mi-ai lipsit, Tom, dar asta e importantã.
Aline a venit la birou si are o armã.
O armã adevãratã.
La naiba cu ea.
Am fost plecat atâta timp,
incât trebuie sã celebrãm intoarcerea mea la cea mai mare dintre natiuni,
America.
Trebuie sã mãnânc niste cârnãciori, sã mã plimb prin oras
si sã bem ceva serios.
Adicã, o poate face un om?
Sã-si scrie intreaga viatã corect?
Sincer? Precum Proust,
fãrã toatã tapiseria aia.
Desigur.
Timpul si râul s-a oprit când am cunoscut-o pe Aline.
Trebuie sã scriu despre asta in continuare.
- Nu-i va plãcea. - Ba da!
O va face nemuritoare.
Max, uitã-te la asta.
Ce se intâmplã cu tara noastrã, Max?
- E atât de frivol. - Ce?
Ce fac eu. Scriu cãrti.
Tipii ãstia nu vor citi niciodatã.
Spunând povestea vietii mele de parcã e importantã pentru ei.
Oamenii ãstia mor de foame.
Vino cu mine.
Haide.
Cred cã glumesti.
Promit cã va merita.
Te-am mintit eu vreodatã?
Asta intrã la categoria generalã
de intrare prin efractie.
Hai sã avem o aventurã.
Fir-ar sã fie!
Nu-mi vine sã cred.
De ce am venit aici?
Aici am locuit prima datã când am venit la New York.
Aici am scris Priveste, inger, cãtre casã.
Veneam aici la fiecare asfintit
si priveam la oras
si visam cum ar fi viata mea,
pânã ieseau stelele.
Stelele din cer.
Luminile de la clãdiri.
Toate luminile astea.
Toatã puterea vietii.
Nu esti frivol, Tom.
Cred cã pe vremea oamenilor preistorici
strãmosii nostri se ghemuiau lângã foc seara
si lupii urlau in intuneric.
Si o persoanã incepea sã vorbeascã.
Si spunea o poveste,
ca sã nu mai fim speriati pe intuneric.
Cred cã trebuie sã mã uit la dovezi când mã intorc.
E in regulã?
Cât timp?
Dacã nu sunt impuscat, câteva luni.
Iti spun, in Spania se intâmplã multe.
Ai scris deja o carte cu lupte de tauri.
Nu e cu lupte de tauri acum.
Mi-e teamã cã lumea a trecut de asta.
Vine rãzboiul.
Si trebuie sã fii acolo?
Trebuie sã fiu undeva.
Trebuie sã simt indemnul lucha por la vida.
Luptã pentru viatã. Ce altceva e acolo?
Ridicati-o, bãieti. Vrem sã-i facem o pozã.
Bine, l-ati auzit.
Asadar,
ce face muza din marele Asheville?
Scrie o nouã carte.
Ai citit Timpul si râul?
Porcãrii.
Bãiatul are iluzii grave de importantã.
Si vorbeste prea mult cu presa.
Spune-i sã tacã din gurã si sã rãmânã la scris.
Il stii pe Tom, e exuberant.
Pe naiba. Incepe sã creadã ce zic despre el.
Acelasi lucru s-a intâmplat cu Fitzgerald.
Ajunge sã audã cã se descurcã cu scrierile de multe ori,
incât incepe sã creadã.
Apoi trebuie sã se ridice la nivel si inceteazã sã scrie.
Tom trebuie sã scrie, asa e el construit.
Asa ziceau si de Scott acum cinci ani.
Cel mai elegant scriitor pe care l-am cunoscut.
Acum, amãrâtul,
nu poate insirui cinci cuvinte impreunã ca sã-si salveze viata.
Stii cã Tom te va pãrãsi in curând.
Nu cred asta.
Nu crezi cã nemernicii de la Harper si MacMillan
ii toarnã in ureche otravã deja?
Tom nu va asculta.
Ai vãzut dedicatia cãrtii Timpul si râul.
Da.
Ca ceva pe o piatrã de mormânt.
Hai sã facem pozã cu ce-ai prins.
Il voi monta si ti-l voi trimite.
Fiica noastrã s-a fãcut politistã la Vassar.
Se pare cã a dezvoltat o afectiune pentru drama.
S-ar putea sã fie si o actritã bunã.
Vrea sã vorbeascã cu tine despre asta, Louise.
As fi incântatã.
- Trebuie sã fie Tom. - Mã duc eu.
E Tom, scumpo. A venit sã te vadã.
Haide, Maxwell! Lasã-mã sã intru.
- Tom, usurel. - Unde-i Scott?
Trebuia sã nu fi bãut.
Trebuie sã-l vãd pe Scott.
Tom.
- Scott! - Tom! Uitã-te la mine.
Zelda tocmai ce-a iesit din spital si nu se simte bine,
asa cã te rog sã te abtii.
Ia uitã-te la tine. Nu sunt vreun mecanic bãdãran.
- Scott! Bastardule. - Tom!
Am incercat sã-i spun asta lui Max.
Spune-mi, Scott.
Te pune sã tai mult din text?
Nu mã obligã sã fac nimic.
Te "sfãtuieste" sã tai mult din text?
Suntem scriitori diferiti, Tom.
Cum asa?
Eu nu scriu cãrti atât de lungi.
- Nu scrii sau nu poti? - Tom!
Spune-mi, Scotty.
Nu e o rusine sã scrii pe scurt,
desi cred cã ai dus-o prea departe.
Adicã, haide.
Vei mai scrie alt roman?
Max, am auzit cã ai fost la pescuit cu Ernest.
Da, in sãlbaticul Key West.
- Nu mã ignora. - E suficient.
Nu pretindeti cã nu sunt aici. Iisuse Cristoase!
Stiu foarte bine cã n-ai mai scris de ani buni.
Nu da vina pe mine pentru asta.
- Haide, ridicã-te! - Ce? De ce?
- Plecãm. - Unde mergem?
- Iesi. - De ce?
E in regulã, scumpa mea.
Stai calmã. E in regulã.
Ar trebui sã-i spui s-o interneze undeva
si sã se apuce de muncã.
E pe lângã acum.
N-ar putea scrie o carte intreagã,
dar incã mai are ceva talent ascuns.
Grandoare stinsã, cred cã asa se numeste.
Sau asa i-ar spune el. Dar...
Vrei sã taci din gurã?
Incã mã uimeste,
dupã atâtia ani cât de crud poti fi.
Sunt numai sincer.
Ai incercat vreodatã sã te pui in pielea lui Scott?
De ce as face-o?
Câte cuvinte ai scris azi?
- Ce? - Câte cuvinte ai scris azi?
Poate 5.000.
Scott a scris poate 100.
Dacã azi era o zi bunã.
Si el trebuie sã scrie la fel de mult cât tine.
El se luptã pentru fiecare cuvânt.
Atunci ar trebui sã lupte mai mult.
I-a innebunit sotia!
Nimãnui nu-i mai pasã ce scrie si nu-si mai aminteste de el.
Iti poti imagina cum e asta?
Nu da vina pe mine pentru slãbiciunea lui.
Mã doare sã te vãd atât de crud.
Deci te-am dezamãgit din nou.
Da, foarte mult.
Imi cer scuze cã nu sunt suficient de decent
pentru mesele tale si pentru prietenii tãi fini.
Dar inainte sã mã tragi la adãpostul de lemn,
cred cã ar trebui sã te uiti cine dã lectii.
Trebuie sã cresc la fel ca tine?
Nu, Tom, dar trebuie sã te maturizezi.
Cum indrãznesti?
Tu, dintre toti oamenii!
Nu esti decât un las!
Impotmolit in biroul ãla mic si steril.
Orice lucru frumos din tine s-a oprit din crestere.
Habar nu ai ce inseamnã sã fii viu!
Habar nu ai ce inseamnã sã te trezesti
si sã te lupti cu viata in fiecare zi.
Esti prea speriat ca sã trãiesti.
Sunt si alte moduri de a trãi!
Sã iti iubesti copiii si sã le dai educatie.
Sã le asiguri traiul de zi cu zi.
Sã faci lucruri importante si sã le dai si altora.
- Suficient. - Am inteles abuzul tãu.
Cã mi-am zis cã meriti. Cã munca a meritat.
Dar sã-l ajute Dumnezeu pe cel care te iubeste, Tom.
Din cauza vorbelor tale
si a milioanelor de vorbe frumoase,
habar nu ai ce inseamnã sã fii viu.
Sã privesti in ochii altei persoane si sã suferi pentru ea.
Sper ca intr-o zi s-o faci.
Si apoi toate cuvintele tale vor valora cinci de-ale lui Scott.
Max crede cã m-a creat.
Ca pe Pygmalion.
Crede cã a gãsit bulgãrele ãsta urât din Carolina Clay
si l-a transformat in mine.
Ei zic cã nici nu-mi mai scriu propriile cãrti.
Zic cã nu-mi pot scrie propriile cãrti.
Toate din cauza lui Max si a editãrii lui geniale.
O aud oriunde mã duc.
N-as fi pierdut fãrã Max?
Ce as face fãrã marele Maxwell Perkins?
Deci intr-un final te-a infruntat.
Bravo lui.
Nu-ti vine sã crezi cât mi-au oferit cei de la Harper pentru noua mea carte.
Iatã.
I-am refuzat.
Le-ai spus cã poate.
Asa le spui la toti.
Si acum le vei spune cã da.
Mã gândesc sã fac o excursie.
O vacantã. Cumpãr o masinã veche si mã plimb.
Poate sã vãd California.
Toate localurile alea pline de soare.
De ce nu vii si tu?
Vorbesc serios.
Hai sã mergem la drum si sã ne distrãm din nou.
Tu si cu mine.
Ca pe vremuri.
Nu mai existã nimeni pe lume.
Suntem in catedrala noastrã privatã.
Nu sunã ca o cãlãtorie importantã?
Trebuie sã petreci timp singur.
Sunt scriitor.
Tot ce fac e sã petrec timp singur.
Nu, petreci timp cu personajele. N-ai fost niciodatã singur.
Mai intâi ai avut familia, apoi pe mine, apoi pe Max.
Trebuie sã petreci timp singur.
Trebuie sã te uiti la cum mergi prin viata ta.
Mã rãnesti.
Il vei rãni pe Max. N-ar trebui sã mai rãnesti si pe altii.
Oamenii nu sunt fictiune.
Habar nu ai prin ce a trebuit sã trec
ca sã ajung unde sunt acum.
Asa cã pot sã mã uit la tine
si sã nu simt nimic.
Stii pe unde e iesirea.
Ultima datã când mi-am vãzut tatãl,
stãteam la un geam in tren,
când am plecat spre nord la colegiu.
A devenit din ce in ce mai mic
in timp ce trenul se depãrta,
pânã când nu l-am mai vãzut deloc.
Trenul ãla m-a cãrat spre viata mea.
De dupã dealuri si peste râuri.
Si mereu, râul curge.
Câteodatã se indepãrteazã de tatãl meu
si câteodatã vine din nou la usa lui.
A trebuit sã dovedesc cã o pot face singur.
Atunci dovedeste-o.
Scott.
Stiu cã a fost acum ceva timp, dar imi pare rãu.
Am fost o brutã.
Nu m-as supãra pe tine dacã mi-ai trânti usa in fatã.
Nu stii cât imi pare rãu cã v-am vorbit asa.
Spune-mi cã mã ierti.
Mã crezi sau nu, si eu m-am imbãtat o datã sau de douã ori.
Mersi.
Tot sunt un pic ratat ca scriitor.
Nu pot lua notele ca scrib.
Pânã si asta necesitã o anumitã practicã.
Mã bucur sã te vãd, Scott.
Hoinãream de luni bune.
N-aveam cu cine sã vorbesc despre muncã.
Munca.
Cu cine as vorbi mai bine?
Omul care a creat ceva nemuritor.
Mã ingrijorez din ce in ce cu asta.
"Mostenirea."
Ii va pasã cuiva de Thomas Wolfe peste 100 de ani? Peste 10 ani?
Când eram tânãr mã intrebam zilnic asta.
Acum mã intreb dacã pot scrie o propozitie bunã.
Cum poti spune asta? Nu vrei sã-si aminteascã lumea de tine?
Dincolo de paradis a fost scos de la tipar,
pentru prima datã in 18 ani.
- Gatsby va urma. - Asta nu se va intâmpla.
Stii cât am scos cu Gatsby anul trecut?
Doi dolari si 13 centi.
Dar nu mã deranjeazã, acum lucrez.
Vecina mea de alãturi e o actritã radio.
Repetã periodic tipãtul si râsul.
E un pic nelinistitor.
Crede-mã, cu râsul e mai rãu.
- Ai vorbit cu Max? - Nu vorbi despre Max.
De ce nu, Tom?
Stiu cã e prietenul tãu, dar habar nu ai.
M-a mutilat.
Mi-a deformat munca.
Si a recunoscut asta.
Si apoi a incercat sã ia tot creditul pentru succesul meu.
N-a fãcut asa ceva. Stii cât l-ai rãnit?
Ne-am rãnit reciproc.
Nu fi lunecos cu mine, Tom.
Habar nu ai ce mi-a fãcut.
Ce ti-a fãcut tie?
Ce-a fãcut? A fãcut sã fie adevãrate visurile tale.
Ti-a dat o carierã. O viatã!
Astea-s textele lui Scribner. Mã asteptam la mai mult din partea ta.
Omul ãla decent a crezut in tine când nu credea nimeni.
Si-a pus toate visele si sperantele in tine.
Toate lucrurile pe care nu le-ar face, toate cãrtile ce nu le-ar scrie.
Si acum il rãsplãtesti cu acuzatii urâte si brutalitate.
Ar trebui sã-ti fie rusine!
Omul ãla e un geniu pentru prietenie
si tu ai irosit-o.
Va veni o zi când nu vei mai avea succes.
E un drum lung atunci, crede-mã.
De ce sã rãnesti singurul om care merge pe drumul ãla cu tine?
Tati?
Bunã, pãpusã.
De ce nu mai vine Tom?
Nancy.
Tom are nevoie de timp cu el insusi.
Se intoarce?
Nu cred.
Tom e genul de om care trebuie sã-si croiascã drum singur prin viatã.
- E supãrat pe noi? - Nu, scumpo.
Nu, câteodatã oamenii pleacã.
Cresc si pãrãsesc casa.
Asa se va intâmpla si cu tine.
Ii simt lipsa.
Mi-a dat cartea asta.
"Un destin ce leagã englezii de nemti e destul de ciudat, "
"dar unul ce leagã Epsom de Pennsylvania"
"si de acolo in dealurile ce se inchid in Altamont"
"peste mândrul strigãt de coral al cocosului"
"si zâmbetul soft de piatrã al unui inger"
"e atins de acel miracol intunecat al sansei"
"ce aduce noua magie intr-o lume prãfuitã."
"Fiecare moment e fructul a 40.000 de ani."
"Zilele câstigãtoare, precum mustele, zbor acasã spre moarte"
"si fiecare moment e o fereastrã a timpului."
"Si precum un om care piere in noaptea polarã, "
"s-a gândit la pajistile bogate ale tineretii sale, "
"porumbul, "
"prunul..."
"... si cerealele coapte."
"De ce aici?"
"Pierdut!"
Dle Perkins, aveti un apel.
Din partea mamei lui Tom.
Dnã Wolfe?
Cine a mai auzit de asemenea lucru?
Tuberculoza creierului.
Nici nu pare real.
Sã fi adus jos de un lucru atât de ciudat?
Fac tot ce pot.
Cine il va credita?
Cine il va credita acum?
Ce-i aia?
Cã va ajunge aici dintre toate locurile.
Când Tom s-a prãbusit in vest,
l-au adus aici la operatie.
Cel mai bun loc, au zis ei. Chiar aici in Baltimore.
Tatãl lui a murit chiar in spitalul ãsta,
chiar pe holul ãsta.
Viata intreagã a lui Tom il aduce,
precum un râu, inapoi la tatãl lui.
Chirurgul a zis cã creierul lui era plin cu tumori.
O imensitate de tumori.
Ãsta e cuvântul folosit de el,
"o imensitate."
Cred cã i-ar plãcea lui Tom.
Nu mai pot face nimic.
Doctorul a zis cã e vorba de sãptãmâni.
Isi poate recãpãta constiinta, dar se pare cã nu.
Nu, rãmâi cu Nancy.
Pregãteste-o.
Mereu l-a plãcut pe Tom.
Pluralul la "imensitate" e "imensitãti".
Dle Wolfe?
Creion.
Nu, dle Wolfe, vã rog sã stati nemiscat.
Mã duc dupã doctor.
Creion.
Bunã seara, dle Perkins.
Bunã seara, James.
Dragã Max,
am o presimtire.
Si am vrut sã-ti scriu cuvintele astea.
Am fãcut un voiaj lung si am fost intr-o tarã ciudatã
si l-am vãzut pe omul intunecat de aproape.
Si nu cred cã mi-a fost foarte fricã de el.
Dar vreau disperat sã trãiesc.
Vreau sã te vãd din nou.
Pentru cã am chin imposibil si regret
pentru tot ce nu iti pot spune vreodatã,
pentru toatã munca ce-o am de fãcut.
Simt cã o mare fereastrã s-a deschis in viatã.
Si dacã trec prin asta,
sper la Dumnezeu sã fiu un om mai bun
si sã mã ridic la nivelul tãu.
Dar cel mai mult,
am vrut sã-ti spun, indiferent de ce se intâmplã,
cã voi simti mereu pentru tine
cum am simtit in acea zi de noiembrie
când m-ai cunoscut la barcã
si ne-am dus in vârful clãdirii
si toatã ciudãtenia, gloria si puterea vietii era dedesubt.
Al tãu pe veci,
Tom.
Traducerea: Snake_Eyes
Adaptarea: Bbubuloimare