Este mort.
Nu cred! N-are puls.
Nu are puls! N-are puls! Nu...
Tu... Nu are puls.
POVESTE CU FANTOME
Puţin după miezul nopţii,
bătrânul îngrijitor a fost trezit de un sunet înfiorător.
Un plânset, compătimitor.
Sunetul s-a auzit din nou, mai stins.
Numai că de data asta a fost sigur că este uman.
Cimitirul era cufundat în linişte,
doar paşii săi se auzeau
printre morminte.
"Alo? E cineva acolo? E cineva?"
Dar nu era nimic. Nimeni.
Şi cum stătea acolo, scărpinându-se pe creştet
şi simţindu-se ca un prost,
s-a întâmplat să privească în jos.
Iar acolo, la picioarele lui,
cineva fusese îngropat
în acea după amiază.
Mormântul fusese răvăşit.
Pământul fusese răscolit, iar crucea zăcea într-o parte.
"Respect", murmură el.
Fu sigur că a fost subiectul unei glume.
A netezit pământul,
a îndreptat crucea la capul mormântului
şi s-a întors în pat.
Dar afară,
în cimitir,
în şuierul vântului,
încă se mai auzea un murmur înfundat...
"Sunt viu. Încă viu!"
"Viu."
Doamne.
O poveste uluitoare.
Uluitoare.
Cred că a fost cea mai şocantă povestire de ani buni.
La naiba, mai să fac pe mine, vă spun.
Nu ştiu de voi,
dar eu mai îmi pun un brandy.
Aşa, aşa. Poate şi o ţigară bună.
Eu mă duc în pat.
- Nu mai vrei un brandy? - Nu am dormit bine în ultimul timp.
Şi oricum, e târziu şi s-a lăsat frigul.
- Iar Milly te aşteaptă cu... - O ciocolată caldă.
Haide, te duc eu acasă, doctore.
Ştii, peste zece ani, 80% dintre tinerii acestei ţări
vor purta cravate doar la nunţi şi...
şi poate la înmormântări.
M-am simţit ca şi cum eram gol.
E timpul să plecăm la casele noastre. Haide, Doc.
Arăţi teribil. Dormi cum trebuie?
- La naiba cu asta. - Dormi?
Domnilor, înainte să plecaţi,
aş vrea să propun un toast...
Pentru noi: Societatea Chowder.
Pentru Societatea Chowder.
- Pentru Societatea Chowder. - Pentru Societatea Chowder.
Pentru Societatea Chowder.
- Cine eşti? - Mie somn.
Cine eşti?
Trezeşte-mă.
Spune-mi!
David.
- Cine eşti? - Ştii.
Ştii?
Sunt tu.
Nu.
E rece.
Ce eşti?
Donnie? Vino acasă, Donnie.
A avut loc un accident oribil la New York.
Fratele tău e... e mort, fiule.
Vino acasă repede.
Acum soseşte la poarta trei de la New York,
Hartford şi Springfield.
Poarta trei de la New York,
Hartford şi Springfield.
Bună, tată.
Doar atât ai?
Sunt bine.
- Uită-te la tine. - Sunt bine, tată.
Pregătiţi-vă snowmobilele, băieţi şi fete.
5 cm de alb minunat s-au depus deja...
şi un masiv front de aer rece se îndreptă spre noi.
Nu e nici o îndoială.
Dacă am vorbi poate ar ajuta.
Da.
Cum merge cu scrisul?
Am avut altele pe cap.
- Predai? - Am abandonat cursurile.
Don.
Ce crezi că s-a întâmplat cu el, tată?
A fost un accident.
Asta le spui tuturor?
- Ce, că a căzut în gol? - Păi asta au spus.
Nu dau doi bani pe ce-au spus!
- Ştiu că ceva i s-a întâmplat. - Nu mai sudui!
Iisuse, tată! Îţi spun că i s-a întâmplat ceva!
- Poate a fost ucis! - Opreşte-te!
Am cunoscut-o pe fata cu care voia să se căsătorească.
M-am culcat cu ea, tată. M-auzi?
M-am culcat cu ea.
Ai venit aici arătând ca Dumnezeu ştie ce,
fratele tău nu are încă un mormânt...
Tată...
şi începi să povesteşti cum ai făcut sex cu logodnica lui.
- Tată! - Nu crezi că e timpul să te îndrepţi?
Cumva.
Tată.
Şi nu se vor teme de cele rele cei ce mă urmează.
Bunătatea şi milostenia trebuie să mă urmeze...
David. David.
Don.
Pe moment nu am ştiut unde mă aflu.
Ai avut un coşmar.
Mereu am avut.
Mă duc să mă culc.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Eşti singurul lucru care mi-a mai rămas.
Poate...
Poate dacă vremea se îmbunătăţeşte mergem la pescuit.
Mi-ar face plăcere.
Şi mie.
Mai rămâi câteva zile şi ajută-ţi bătrânul la câteva lucruri.
Cum zici. Desigur.
Nu uita să încui, da, fiule?
Trezeşte-te. Trezeşte-te!
- Nu! - Ricky, pentru Dumnezeu!
Stella.
Dumnezeule.
Ţine.
Sărăcuţul de tine.
- Ţi-e mai bine? - Da.
Vrei să-mi vorbeşti despre asta?
Nu, nu, nu.
Istoriile alea sinistre pe care vi le tot povestiţi.
E chiar o minune că poţi dormi şi un pic.
- Ce tot faceţi voi bătrâni nebuni? - Magie neagră.
Sunteţi ţicniţi.
Tată?
Tată, te simţi bine?
Sunt bine. Sunt bine.
Sigur?
A fost doar un vis.
Sigur?
'Neaţa, dle primar.
Este totul în regulă?
Soţiei şi mie... ne pare rău de pierderea dvs.
Un lucru teribil.
David!
Ce naiba...
Ned?
Ned.
Ned!
Fir-ar să fie.
Rick, e patetic!
- Bine că te-ai întors! Toţi sună! - Un nerod!
La fel şi tu dacă continui să crezi în asemenea aiureli!
L-a văzut! Edward făcea ceva pe pod.
Nu ştiu ce, dar făcea ceva!
- Mergea... - Am altă idee.
Trebuie să-l ajutăm pe băiat.
Vorbeşti de parcă ar fi un puşti de 12 ani.
Sunt sigur că Edward i-a lăsat o moştenire.
De ce nu-i spui tu ce recunoscător ar trebui să-i fie?
Linişteşte-te.
Să cunoşti un om de 50 de ani.
Ai crede că ştii de ce e capabil!
Nu-ţi faci bine circulaţiei sângelui.
Sângele meu?
Dle James, e Joel Brenner de la ziar.
Vrea să ştie dacă veţi scrie ceva în ziar despre primar.
- Ricky, te ocupi de asta. - Ce să spun?
Doamne. S-a aruncat de pe pod!
Scrie ce naiba vrei tu.
Nu pot crede.
- Haide, haide. Mai bine... - Nu pot crede!
Haide, mai bine te duci acasă.
- Tu... tu... - Te sun mai târziu.
L-ai cunoscut la fel de bine, Ricky. N-ar fi făcut-o.
N-o pot crede!
Nu acum, Ricky.
Ba da. Acum.
Doamne, Sears.
Se întâmplă ceva. Îţi spun eu.
- Ceva teribil. - Eşti insistent.
Insistent, dar fără a fi cicălitor.
E o adevărată calitate, Ricky.
- Nu încerca să mă îmbrobodeşti. - Sunt doar câteva coşmaruri!
Şi o istorioară cu fantome pe lună. Acum haide să ne apucăm de treabă.
Eşti ipocrit. Te descalifică.
Bine.
Tu ce ai sugera?
Nu ştiu. Dar trebuie să facem ceva.
Salut. Ce faci tu aici?
Răspunde-mi. Nu-ţi fac rău.
Răspunde-i omului, Fenny.
Salut, dle Hawthorne.
Ce faci aici? Ce vrei?
Vrem să ne jucăm. Nu-i aşa, frăţioare?
Nu puteţi sta aici. Încălcaţi legea.
- Chiar aşa? - Aţi intrat aici ilegal!
Ba nu.
- Îl cunoaştem pe proprietar. - Nu există nici un proprietar.
Ba da! Am vorbit cu ea.
- Cu cine? - Cu prietena noastră.
Noua noastră prietenă.
- Nu locuieşte nimeni aici. - Cineva a locuit aici.
Cineva fantastic.
Ce?
Ţi-ai trăit toată viaţa în oraşul ăsta şi nu ştii?
Ce?
Ştie, nu-i aşa, Fenny?
Poate că i-ar plăcea să se joace cu noi, Fenny.
Poate e timpul să se alăture jocului nostru.
Da. Vei vedea nişte lucruri
interesante şi neobişnuite până la final, Ricky!
- Nu. - Chiar vei putea spune
că ai trăit experienţa vieţii tale.
Ştii, Ricky,
Nu vei deosebi secerişul de semănat.
Nu vei şti care-i susul şi care-i josul. Şi, Ricky,
vom distruge sufletul acestui oraş jalnic
şi-i vom sfârteca esenţa între dinţi!
Fenny s-a descurcat bine, nu-i aşa, doamnă?
- Excelent. - Va plăcut, nu?
Enorm. Acum să vă spun următorul pas.
El e!
Gregory Bate.
Sunteţi sigur, dle Hawthorne?
Da.
Faptele, puse cap la cap,
duc la singura concluzie posibilă.
Că Edward Charles Wanderley, într-un moment de confuzie, s-a sinucis.
Nu-mi vine să cred!
Dă-l afară din casă chiar astăzi. M-ai auzit?
Sunt sigur că toţi te-au auzit.
Nu face pe isteţul. Dă-l afară de acolo.
Sears James, nu cred că există vreun om în viaţă
care să fi avut ultimul cuvânt în faţa ta.
Şi sper ca aşa să rămână!
- Dle Hawthorne. - Ne vedem la cafenea în 30 de minute.
E exact cum a spus dl Hawthorne. Bate e nebun.
"Complet instabil", scrie aici
El şi cu băiatul au scăpat de le un spital de boli mentale acum o lună.
Şi, Walt...
A fost membru al unui ordin ocult
în California.
Doamne, ce mai pereche!
Walt!
Ce crezi de treaba asta cu ocultismul?
Crezi că are legătură?
Nu-s Freud.
E o lume nebună. Din ce în ce mai nebună.
Mi-au trecut prin cap cele mai năstruşnice lucruri.
Mă gândeam că trotuarele au schimbat lumea.
- Una din primele amintiri e... - Dle Hawthorne?
Zi-mi Ricky. Toţi o fac. Întorcându-ne la trotuare,
eu şi cu tatăl tău obişnuiam...
Domnule Hawthorne.
Nu m-aţi chemat aici să vorbim de trotuare, nu?
Nu. Nu.
Sears mi-ar face nebun pentru asta,
dar cred că suntem în pericol. Toţi.
Oraşul Milburn, Societatea Chowder.
Mai ales Societatea Chowder.
Cine este?
Nu voi găsi nimic.
Doar doi nebuni.
E ridicol!
Ideea cuiva de glumă.
Dumnezeu este păstorul meu
Nu voi duce lipsă de nimic.
El mă paşte în păşuni verzi.
Cum ai intrat?
O tragedie.
Îmi pare rău.
Ce fel de primire e asta, Don?
Cineva a murit aici.
Ce vrei?
De unde îmi ştii numele?
Să privesc.
Să ating.
Cine eşti?
Numele meu este Gregory Bate,
deşi am fost cunoscut sub alte nume în alte locuri.
Ieşi!
Ţi-e teamă, Don?
Ţi-e teamă să păşeşti prin valea morţii?
Eşti nebun.
Lacrimi vă aşteaptă pe tine şi prietenii tăi.
Imaginează-ţi. Doar imaginează-ţi.
- Ieşi! - Suntem plini de surprize, nu, Fenny?
Bun băiat.
Avem ceva special pentru Don, nu-i aşa?
Un mic dar de la binefăcătorul nostru.
De unde îl ai?
În fiecare iarnă la fel. Gheaţă. Cad liniile de curent.
Ar trebui să vă vedeţi.
- Parcă aţi fi trei bufniţe. - Lasă sfeşnicul, Milly.
Vă băgaţi în sperieţi cu întâlnirile astea.
- A găsit o poză cu ea. - Cine?
- Don. - Imposibil. Credeam că am...
Mi-e teamă că Edward a păstrat una.
- Ce i-ai spus? - Nimic.
Am vrut. Îl plac pe băiat.
- Am ţinut atât timp secretul. - Poate el ne poate ajuta.
Schimbarea nu poate aduce decât ce e mai rău!
Ai vorbit ca un adevărat avocat.
Simţim că suntem priviţi şi urmăriţi
şi le negăm ca fantezii.
Avem coşmaruri şi încercăm să le uităm.
Acum, că Edward s-a stins,
mi-e teamă, foarte multă teamă,
că vor mai muri dintre noi.
Cred că are dreptate.
- I-am zis că nu doriţi să fiţi deranjaţi. - Asta e tot, Milly.
- Milly. - Atunci vă las domnilor
să vă ocupaţi de treburile voastre.
Ei bine, tinere, ai ceva să ne spui?
Vreau să-mi cumpăr locul în Societatea Chowder.
Cumperi? Ce ai spus?
Cu o poveste. Nu e ăsta preţul?
Îmi pare rău, dle Hawthorne.
Ricky.
Dar e mai grav decât credeţi. Cel puţin doi oameni au murit.
Fratele meu a fost primul.
Cred că este o poveste cu fantome.
Aterizasem la... Era primul meu an de predare...
la o mică facultate de arte la nord de Orlando, Florida.
Nu era nimic romantic, doar câteva cursuri
pentru un curs de licenţiere în literatura americană. Dar n-a fost tot!
Mă vedeam... într-un fel mă vedeam, cu alt asistent universitar,
o fată pe nume Helen Kayon.
Domnule Wanderley.
- Cine este? - Noua secretară a decanului.
A început de astăzi.
- De unde a ştiu cine sunt? - Probabil din cauza ochilor tăi albaştri.
Exact.
- Sună-mă diseară. - Bine.
"Primul lucru pe care l-a făcut a fost să-l seducă."
"Primul lucru pe care l-a făcut el, a fost să se lase sedus."
"Iar următorul lucru pe care l-au făcut..."
"a fost să-şi îmbrăţişeze păcatul lor în secret"
"şi să se desfete."
"Şi să încerce să înţeleagă."
Care este mitul din New England.
Până la cursul de săptămâna viitoare,
vreau să vă gândiţi la ce s-a referit D.H. Lawrence când a scris asta.
Aveţi o întrebare, dle Solt?
Da, despre partea cu seducţia.
- Da? - Puteţi fi mai clar?
Data viitoare.
- Lucrezi până târziu? - Dle Wanderley.
Nu e corect. Tu îmi ştii numele, dar eu nu ţi-l ştiu pe al tău.
Alma. Alma Mobley.
- Să-l anunţ pe decan... - Nu! Nu acum.
De fapt am trecut să te văd pe tine.
Mă gândeam că dacă nu eşti ocupată diseară
dacă n-ai nimic de făcut, poate ai vrea să iei cina cu mine.
- Vreau să zic... - Wanderley.
Probabil că mi-ai citit gândurile.
- Faci o muncă exemplară, Donald. - Mulţumesc.
Nu ştiu ce planuri ai, dar mă gândeam
că poate ar trebui să îţi prelungim şederea aici cu încă un an.
Închide ochii.
Pune-ţi o dorinţă.
Dacă vrei să faci dragoste cu mine, mai bine te-ai grăbi!
- Îţi place? - E frumoasă.
Mi-e frică de tunete.
Atunci ar fi mai bine să rămân peste noapte.
Da.
Te doresc!
Vreau un sărut.
Vom întârzia.
Nu ştiu nimic despre tine, ştiai?
Nu ai multe de aflat. Sunt doar o fată de modă veche.
Pun pariu.
- Haide, spune-mi. - Nu acum.
De unde eşti?
Eşti englezoaică, nu? Cum ai ajuns aici?
Nu contează astea. Vreau să ştiu despre tine.
Spune-mi unde locuieşti.
- Am doar câteva camere. - Nu, nu. Unde ai crescut.
Milburn?
E doar o fundătură în New England.
Nu s-a schimbat cu nimic în 200 de ani.
- Pare romantic. - Nu e. E plictisitor.
Mă vei duce acolo odată?
- Da. - Promiţi?
Da, îţi promit.
Acum.
Te doresc... acum.
Aici?
Aici. Ori n-o mai facem niciodată.
Uşa asta trebuie lăsată deschisă mereu.
Este dra Meredith.
Deschide uşa imediat. Mă auzi?
Nu te opri.
Nu te opri. Nu te opri. Nu te opri.
Nu porţi...
Unde să le las?
Ţi-ai lăsat...
Doriţi să comandaţi?
Haide, spune-mi. Eu ţi-am spus totul despre mine.
- Fără secrete. - Bine.
- Nu. - Mai este cineva în viaţa ta?
- Doar tu. - Dar a fost cineva.
- Acum mult timp. - L-ai iubit?
N-a fost nimic din ceea ce crezi.
Spune-mi că...
Spune-mi că nu...
- Are nimic de a face cu tine? - N-a fost o mare dragoste.
- Nu. - Bine.
Pentru că nu vreau să fiu altcineva.
Doar eu.
Acum lasă-mă să-ţi spun unde te duc în weekend.
N-ai mai lucrat de săptămâni bune.
- Nu-mi pasă. - Am o influenţă nefastă.
Da, eşti o rea.
Ce este, Alma?
Apa.
Haide să... Elope.
Am putea merge în... insulele greceşti.
Cretă.
Don, mi-ar plăcea.
- Dar... - Dar ce?
Aş prefera să merg în Milburn.
Nu. Nu Milburn.
Glumeşti, nu?
Nu vrei să-mi arăţi oraşul în care ai crescut?
Vreau să-ţi cunosc familia.
- Mama a murit acum mult timp. - Dar taică-tău încă trăieşte.
Nu ne înţelegem prea bine.
Sunt sigură că acum va fi altfel.
Este nunta noastră.
Cum este fratele tău?
Cred că seamănă mai mult cu tata.
Are succes. E ambiţios.
Ca un vânător.
Doar nu vrei cu adevărat să te căsătoreşti în Milburn, nu?
Vreau să mă căsătoresc în oraşul în care ai crescut.
În aceeaşi biserică.
Vreau să păşesc spre altar
în rochia mea albă
şi vreau ca toţi să fie de faţă.
Tatăl tău, prietenii lui...
întregul oraş.
Întregul Milburn.
Te voi duce în locuri...
în care nu ai mai fost.
Îţi voi arăta lucruri pe care nu le-ai mai văzut.
Alma?
Şi voi vedea cum viaţa se va scurge din tine.
Te simţi bine?
Alma?
Îţi aminteşti?
Prima noapte când ai fost aici.
Ploua şi atunci.
Ce este?
- S-o lăsăm pe mâine. - Ba acum.
Nu vreau să mă căsătoresc acum.
- Dar când? - Nu ştiu.
Poate niciodată.
- Dar trebuie. - Îmi pare rău.
Nu ştii nimic!
Nu.
Alma.
Alma!
Alma, ascultă...
Vă pot ajuta, dle Wanderley?
Unde este?
Dra Mobley n-a apărut la birou de dimineaţă şi nici n-a dat telefon
să anunţe că va lipsi.
Decanul este foarte supărat.
Eşti comod. Eşti leneş. Eşti neîngrijit.
Ai dispărut cu zilele fără să zici nimănui nimic.
Dacă-s dezamăgit?
Mă gândeam că ai început bine.
Alma?
Stai. Acolo-s copiii? Bine.
- Cine este? - Fratele tău pe 32.
Bine.
- Sal, Donnie. - David.
Mă gândeam la tine. Mă bucur că ai sunat.
Dave, trebuie să-ţi vorbesc.
Da. Şi eu vreau să-ţi vorbesc. Am nişte veşti nemaipomenite.
Care? Robert Redford ţi-a cumpărat povestea vieţii?
Nu, vorbesc serios.
Nu ştiu cum să ţi-o spun.
De ce nu începi cu începutul?
Bine. Cam acum o lună,
eram pe strada Columbus cu afaceri
şi cineva m-a strigat pe numele tău.
M-am întors şi am văzut-o pe fata asta minunată.
- Credea că sunt tu, înţelegi? - Sper că i-ai spus adevărul.
Da, i-am spus că nu sunt tu.
Cum o cheamă, Dave?
Donnie
Nu este persoana care crezi tu că este.
Rahat.
Se teme că ţi-ai făcut o idee greşită despre ea.
Totul despre ea e greşit.
Desparte-te de ea, Dave. E periculoasă.
Înţeleg că eşti supărat.
Dacă Alma a venit la mine ca să te facă să te căsătoreşti cu ea, eşti gelos ca naiba.
Nu-s gelos pe nimic.
Haide. Dacă nu admiţi...
Taci şi ascultă-mă, Dave!
Priveşte-o, da? Nu este reală.
Şi, ştii, când o atingi e rece.
Nu cred că vorbim despre aceeaşi femeie.
Când au spart uşa la apartamentul lui Dave, nu era nimeni acolo.
Ea dispăruse.
N-a existat niciodată vreo Alma Mobley.
Au meritul lor. Havană?
Cum rămâne cu povestea mea?
A fost o poveste pe cinste, tinere.
Dar s-a întâmplat. Exact cum v-am povestit.
De ce a venit aici?
Probabil că te-a auzit.
Ştiu că vă e teamă.
Şi mie îmi este.
Sunt norocos că am scăpat de orice ar fi fost de l-a aruncat pe David pe fereastră.
Dar cred că... dacă ne ajutăm reciproc...
Zici că-i Knute Rockne în faţa unui meci decisiv, nu, Ricky?
Ea e Alma Mobley.
Nu te cred.
Ştiam că se va întâmpla.
- Coincidenţă. - Nu cred.
Nici eu.
Nu.
Sunt bătrân şi adesea sunt grosolan.
Dar ţi-am fi recunoscători pentru tot ajutorul pe care ni-l poţi da.
Am ştiut-o. Am ştiut-o!
Ultima dată când am văzut-o pe Alma, purta asta.
De unde îl ai?
Un mic dar din partea lui Gregory Bate.
Trebuia să se întâmple până la urmă. Trebuia!
Destul!
Nu. Nu. Trebuie să vorbim despre asta.
- Să-ţi povestesc despre coşmaruri. - Nu!
- Milly! - Nu! Vă rog, să nu ne oprim!
- Prieteni! Dragii mei prieteni. - Linişteşte-te, John.
- Vă rog, lăsaţi-mă să vorbesc! - Plecaţi. Toţi.
Toate discuţiile astea despre morminte şi fantome. Ieşiţi!
Vă rog, ascultaţi-mă!
Ascultaţi-mă! Vă rog! Vă rog, ascultaţi-mă!
Nu, nu mă duc acolo.
Nu, nu merg! Nu mă duc acolo.
Nu! Da, poate. Nu, nu intru!
Nu! Nu!
Exact cum v-am spus. Nu are puls.
E moartă.
Cum am spus.
John!
- Nu! Nu! - Nu!
- John! - Nu poţi umbla.
- Eşti moartă! - Sunt eu.
- Nu cred! N-are puls. - Milly. Milly.
Nu. Nu! Nu.
Cobor imediat, domnişoară.
- Milly? - Ridică-te şi străluceşte.
Aşa.
- E târziu? - 11:30.
Trebuie să te odihneşti.
Ţine.
Ţi-am adus o ceaşcă cu ceai,
deşi nu cred c-o meriţi după noaptea trecută.
- Ce vrei să spui? - Ştii tu prea bine.
- M-ai atacat! - Ce am făcut?
Mă priveai de parcă nu m-ai fi văzut niciodată.
Milly.
Iartă-mă.
Prea multe poveşti blestemate.
Prea multe aere şi aroganţă, dle Sears James.
Doamne, cât sunt de obosit.
Spune-mi. Poţi avea încredere în mine.
- Iar am visat urât? - Da.
S-a terminat acum. E zi.
John?
Nu-mi amintesc.
"S-a mişcat."
- Da, s-a mişcat. - Cine s-a mişcat?
Dar nu ar fi putut. Nu. Ea era...
Nu avea puls. Era moartă.
Dumnezeule, John. Cine?
Ea era...
Nu. Sunt doar... baliverne.
Nu. Spune-mi.
Acum du-te, du-te. Nu te mai agita.
Eşti un catâr încăpăţânat, John Jaffrey.
Dar te iubesc.
Haide, bea ceaiul.
Da, şefa.
Cât pe ce să uit. E o pacientă în salon.
- Dar nu primesc pacienţi. - Aşa i-am spus şi eu.
Acum nu-ţi face griji pentru un lucru binecuvântat.
Îmi pare rău, dar doctorul nu primeşte...
Milly.
Milly!
John? John!
Unde sunt pastilele?
Stai aici.
- Ce ai făcut cu ele? - Lasă-mă să văd.
Erau aici şi totul era...
Femeia aia! Probabil ea...
Galli. A spus c-o cheamă Galli.
Era îmbrăcată demodat.
Salvarea.
Cheamă o salvare.
- Ţinutul Milburn. - Cu urgenţele.
De ce nu s-or grăbi?
Cred c-o să iau o bucată din tine.
Eva?
Alo? Milly? Sunt Ricky.
E cel mai groaznică poveste pe care o ştim.
Cel mai rău lucru care ni s-a întâmplat.
Lucrul cel mai îngrozitor.
Am crezut că îl putem ţine secret.
Ar fi trebuit să ştim.
- Vină. - După atât timp.
Ne-am gândit că nu are de-a face cu problema noastră.
Acum şi John e mort. Dacă n-aş fi...
Nu te învinovăţi.
Am fost răutăcios cu el, dar...
Eva Galli.
Uite, am spus-o.
- Da. - Ce s-a întâmplat cu ea?
Păi nu e evident?
Am ucis-o.
Voi doi?
Noi toţi.
Societatea Chowder.
Acum 50 de ani, primăvara.
Atunci a început.
Începutul.
Trebuie să aibă bani.
E bogată.
- De unde este? - Din Europa, am înţeles.
Eva Galli.
E... un înger.
Eva.
Fă loc.
Bună ziua, dră Galli. Ned Wanderley.
Vă pot ajuta, dră Galli? Sunt Sears James.
E în drumul nostru, dră Galli...
- Cel mai spectaculos... - Spijină-te de braţul meu.
Am dreptate, John?
Încă un an la medicină şi mă voi întoarce acasă.
- Milburn are nevoie de un nou medic bun. - Bravo.
Dar tu, Ricky?
Domnişoară Galli...
Ricky, "dră Galli" e tot ce poţi spune?
Eva.
Care era întrebarea?
Planurile tale după absolvire.
Păi...
Tată mă va lua asociat în firmă.
- Aşa că... - Hawthorne şi Hawthorne.
- Pentru totdeauna. - Şi de ce nu? Ce e rău în asta?
Nu-i mai accepta orice, Ricky.
Cioturi de creioane, cărţi vechi de drept.
Dar tu, Edward? Şi tu te vei întoarce aici?
Ce? În oraşul ăsta? În nici un caz.
Ned va fi un politician celebru. Poate senator al statului.
M-am gândit că mi-ar plăcea să fiu preşedinte.
Societatea Chowder.
Ce staţi acolo. Ăsta e o seară de dans.
Edward?
Nu te teme, nu te mănânc.
Crede că-i prea bună pentru noi.
Nu cred că e... mult mai bună.
Taci, Nettie.
Ricky, stai în partea cealaltă.
- În faţa lui Sears. - D.W. Griffith.
John, fă un pas în dreapta. Stai.
Staţi aşa! Nu mişcaţi nici unul!
John!
Eva, zi că vei rămâne cu noi pentru totdeauna.
Am închiriat casă doar pentru vară.
De ce n-o cumperi? Ai destui bani.
Bun. Nu mişcaţi.
Haide!
Şase, şapte.
Trebuie să rămână, nu-i aşa Ned?
Ned!
Prinde-o!
John!
Unde vă duceţi?
La o plimbare.
Vin şi eu.
"Întreaga zi am urmărit ploaia"
"bătând în geamul ferestrei."
"Nu eram trist, numai obosit,"
"şi tot ce dorisem vreodată..."
"buzele ei, ochii ei, în acea zi am avut..."
Ai fost un băiat rău.
Te doresc.
- Atenţie! - Ned! Ai grijă cu vâsla.
Nu te superi, nu, prietene?
Ned?
Vrei să încercăm din nou?
- Ned! - Ce?
Nu e sfârşitul lumii.
# Albastrul ochilor ei #
# Şi auriul părului ei #
# Se confundă cu azuriul cerului #
# Şi cu a Lunii strălucire #
# Asupra fetei visurilor mele #
# Ea e minunată fată #
# De la Sigma Chi #
Era şi timpul.
Ricky? Mă duci acasă, te rog?
Da, doamnă!
- Eşti beat. - Să fii sigur de asta.
Şi tu eşti.
Un toast.
- În picioare. - Bine.
- Ridicaţi-vă. - Ricky?
- Pentru misterele femeilor. - Da.
Pentru femei!
Toate femeile sunt un mister pentru mine.
John! John!
Povesteşte-ne, Ned.
- Da! Haide. - Ce?
Te rog.
Dragii mei prieteni...
Nu mai ţine pentru tine. Fără secrete, nu-ţi aminteşti?
Cum a fost?
A fost... minunat.
Chiar?
N-ai nici cea mai mică idee.
E o zeiţă.
- O adevărată zeiţă! - Ştiam eu! Ştiam.
# ... strălucire asupra fetei visurilor mele #
# Ea e minunată fată #
# De la Sigma Chi #
Poate că nu-i nimeni acasă.
Sigur e acasă. Lumina e aprinsă.
Eşti atât de copilăros. Doamne! Sună, Ned.
- Nu, nu, nu. Aşteaptă! - Taci!
- E prea târziu, îţi spun. - Prea târziu?
Pentru ce?
- Bună, Ned. - Eva.
Văd că i-ai adus pe toţi.
Salut, Eva.
Eva.
Păi aveţi de gând să staţi aici, sau intraţi?
Gata, John. Mai lasă şi pe altcineva.
John?
Dansez cu zeiţa.
Cred că era timpul ca acest Romeo să fie în pat.
Nu, nu, haide. E încă devreme.
Cum rămâne cu dansul meu?
Ai auzit-o pe doamnă. Să mergem.
O vrei doar pentru tine, nu-i aşa, Ned?
Presupun că acum îţi vei petrece noaptea aici.
Nu cred.
Nu.
Nu. De ce nu?
Sears. Te rog.
Nu. Vreau dansul meu.
Strânge-ţi lucrurile.
Haide, trebuie să plecăm.
Trebuie să plecăm, John. Haide!
- Al cui e rândul cu Eva? - Aşteptaţi!
Vei avea parte de dansul tău.
Cu toţii veţi avea.
Stai aşa, te rog.
Domnişoară Galli, nu pot dansa.
Plecăm.
Sunt prea băut.
Eva!
Nu te distrezi, Neddie?
- Mi-a ajuns. - Mie nu!
Cred că voi lua o bucăţică din tine.
- Cine-i următorul? - Te rog.
Eva?
Dansează cu mine, ticălosule!
Târfo.
Sărăcuţul Neddie. Le-ai povestit totul?
Nu-i aşa?
Eşti patetic.
- Să vă spun adevărul? - Nu!
Eva?
Eva? Trezeşte-te.
Trezeşte-te!
Eva?
Te rog.
- E moartă. - Nu se poate! Eşti sigur?
- Ba da, nu are puls. - Am omorât-o?
Nu. Nu. A fost un accident.
- Trebuie să anunţăm poliţia. - Voi merge la puşcărie.
Voi fi ruinat. Va fi un sandal.
Sunt un ucigaş. Un ucigaş nenorocit!
Suntem în asta împreună. Să anunţăm poliţia.
Nu. Nu!
Nu. Trebuie să ascundem cadavrul.
Undeva unde nu va fi găsit.
Iisuse.
Taci!
- Chiar trebuie s-o facem? - Nu avem de ales.
- Ştii ce faci, Ned? - Da!
- Iisuse! - S-a mişcat!
- Doamne. - E moartă.
Vă spun, e moartă.
Nu! Eva! Eva!
Nu!
Eva. Eva.
Eva.
Nu vom mai vorbi niciodată despre asta.
Nici între noi.
Ne-am spus că a fost doar o iluzie datorată luminii.
Am lăsat totul în urmă. Ne-am văzut de lucru, de şcoală.
Ne-am văzut de vieţile noastre.
N-a fost dată dispărută?
Au crezut că s-a plictisit şi şi-a văzut de drum.
Au fost ceva zvonuri, dar doar atât.
Ba chiar se simţea o uşurare că în sfârşit a plecat.
Adică n-a apărut nimeni vreodată să întrebe despre ea?
A fost ca şi cum n-a fost niciodată aici.
Ca şi cum nu s-ar fi întâmplat.
Ca şi cum am fi visat totul.
Dar maşina?
E încă pe fundul lacului.
Şi aţi rămas aici? Nu aţi plecat niciodată.
Nu am putut. Nu pentru mult timp, oricum.
Ce puteam face mai mult? Să mai distrugem încă patru vieţi?
Am fi putut merge la poliţie şi să ne asumăm riscul.
Dar noi am făcut acest... lucru dezgustător.
Crezi că este Eva?
Şi că într-un fel sau altul va veni după noi?
Da.
Şi eu cred acelaşi lucru.
Mă gândesc că poate, cu trecerea timpului,
forţele sau cum vreţi să le numiţi i-au crescut.
Iar aceste poveşti şi aceste coşmaruri...
- Poate vina... - Asta l-a omorât pe Edward?
Şi pe fratele meu. Şi pe dr. Jaffrey.
Cred că Gregory Bate şi băiatul... o ajută.
Vreau să merg la casa ei.
Speram că veţi veni cu mine.
Voi veni.
- Unde crezi că mergi? - Afară.
Nu vei face aşa ceva.
Vei merge imediat sus în pat, înainte să faci vreo pneumonie.
- Dar trebuie să plec. - Unde?
Mă enervezi cu secretele tale.
Am fost măritată cu tine 32 de ani
şi nu-ţi sunt mai apropiată decât atunci când ne-am căsătorit.
Îţi voi spune la primăvară.
Te voi duce în sudul Franţei,
la Antibes, Saint-Tropez, oriunde vei vrea tu să mergi.
Şi îţi voi spune povestea vieţii mele.
Nu credeam că voi mai pune piciorul în casa asta.
Dacă am fi avut 30 de ani, şi nu 20.
Ce proşti am fost.
Nu cred că e cineva aici.
E aici. Sunt sigur.
Vrei să verificăm sus?
Nu va ieşi nimic din treaba asta.
Vreţi să aşteptaţi aici, dle James?
În nici un caz.
Greu de crezut, dar casa era frumoasă pe atunci.
Camerele de jos, dormitorul ei de sus... Cu adevărat frumoase.
Aşa era şi Alma.
Gata, ajunge.
- Trebuie să plecăm cu toţii. - El nu poate fi mişcat.
- Te rog, Sears. Dacă rămânem împreună... - Ricky, nu te contra cu mine!
Sunt prea bătrân, prea obosit şi prea speriat.
- Sears! - Mă întorc cu ajutor cât de repede pot.
Mereu a făcut doar ce a vrut.
- Eşti bine? - Da.
Până acum e totul în regulă.
- Mă auzi? - Da.
Ricky?
Ai găsit ceva?
Doar o cameră goală.
- Te simţi bine? - Da.
- Doar mă gândeam. - La ce? La trotuare din nou?
Nu, afurisitule.
Este vorba de Sears. Îmi fac griji pentru el.
Mulţi cred că îi accept prea multe, dar nu mă deranjează.
E un fel de parteneriat permanent.
Ce pot face?
E ca şi cum am fost căsătorit cu el, aşa cum sunt şi cu Stella.
Va fi bine.
M-aş mira.
Dansează cu mine, ticălosule!
Poate că a rămas înzăpezit.
S-ar fi întors până acum dacă era în regulă.
Nu-mi place.
Îi vom pune capăt, Ricky. O vom trimite să se odihnească.
- Un bătrân şi cu un căţeluş? - Acum noi suntem Societatea Chowder.
Sears avea dreptatea. Zici că eşti Knute Rockne.
Ţine.
Trebuie să te vadă un doctor.
Mă întorc repede.
- Bine că te-ai întors. - Amândoi suntem norocoşi, Ricky.
Nu te opune sau te omor pe loc, m-auzi?
- Vei fi liniştit? - Da.
- Eşti un iepuraş cuminte. - De ce faci asta?
Ai vrea să fii nemuritor, Ricky?
Asta ne-a promis.
Imaginează-ţi pacea când vei sta întins cu mâinile pe piept.
Du-te naibii.
Imaginează-ţi-o pe ea aşteptându-vă toţi anii ăştia.
Imaginează-ţi-o pe ea dormind sub gheaţă şi zăpadă.
- Aşteptând. - Lacul.
Nu ţi-ar place să fii nemuritor, chiar dacă ar trebui să mori mai întâi?
Dumnezeule, este în lac.
Vie.
Încă vie.
Te-a păcălit! Nu vei fi nemuritor.
Dar voi trăi mai mult decât tine.
Nu, n-o vei face!
Te-ai ţicnit. Ştiai asta, dle Hawthorne?
Trebuie să ne grăbim. Trebuie să-l ajutăm pe băiat.
Nici măcar nu mă saluţi?
Don, mă dezamăgeşti.
Credeam că "mori" să mă vezi.
Nu eşti aici.
Nu vorbi prostii, Don. Doar mă vezi, nu?
Mă poţi auzi.
- Sunt aici. - Lasă-mă!
Mai repede!
Sărăcuţul Don.
Nu ţi-a fost dor de mine?
Nu m-ai aşteptat?
- M-am întors pentru tine. - Eşti moartă!
Şi aşa vei fi şi tu.
Mort, şi ud, şi rece.
Nu vrei să faci dragoste cu mine?
Nu vrei să ştii ce ai atins?
Te voi duce în locuri pe care nici nu le-ai visat.
Îţi voi arăta lucruri pe care nu le-ai mai văzut.
Nu.
Iar eu voi vedea cum viaţa ţi se va scurge.
SFÂRŞIT sub by Horthy @ subs.ro Ghost Story (1981)