-= www.OpenSubtitles.org =-
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Goosebumps
"Madison, Delaware".
Mamă, eşti sigură că nu erau alte locuri
care caută directori adjuncţi?
Ce fel de locuri?
Guantanamo Bay?
E prea cald.
- Coreea de Nord? - Nu.
Nu m-au sunat înapoi.
Detroit?
Am ajuns.
Haide, haide.
Uite. O curte.
Nu ai fi avut niciodată asta în New York.
Mamă, nu trebuie să-mi lauzi în continuu locul ăsta.
- Rămân pentru că te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Şi am verificat.
Legal nu am voie să locuiesc singur până la 18 ani.
Uită-te la bucătăria asta.
Este mai mare decât apartamentul nostru.
Noi nu gătim.
Ei bine, uită-te la tot spaţiul ăsta cu blat
pe care ne putem pune mâncarea comandată.
Auzi asta?
Nu, nu aud nimic.
Exact.
În direct din New York,
este sora mea Gale!
Cu un invitat special, nepotul meu Zach.
- Îmbrăţişează-mă! - Hei.
Este o referinţă la "Saturday Night Live".
- Da. - Pentru că aţi locuit în New York.
- Bine, da. - Dumnezeule!
Uită-te la tine!
Hainele tale nu au nicio culoare.
- Hei. - Ar trebui să schimbăm asta.
Dumnezeule. Mă bucur să te văd.
- Şi eu pe tine. - Bine. Lasă-mă să mă uit la el.
Dumnezeule. Se face tot mai chipeş de fiecare dată când îl văd.
- Este foarte arătos. - Mulţumesc, mătuşă Lorraine.
Este un băiat foarte frumos.
Slavă Domnului, pentru că erai un bebeluş foarte urât.
- Poftim. - Lorraine.
Ce? Este în regulă. Acum este chipeş.
Doar nu o fie urât,
apoi chipeş şi apoi urât din nou.
Nu. Pericolul a trecut.
Era să uit.
Am un cadou pentru tine, pentru că sunt o mătuşă grozavă.
Asta este din noua mea colecţie pentru bărbaţi.
Uită-te la asta.
Super.
Este ediţie limitată, aşa că nu o să vezi
mulţi bărbaţi purtând şapca asta.
Da, nu, nu-mi pot imagina să o poarte cineva.
Este o ediţie foarte limitată.
Probeaz-o. Asigură-te că-ţi vine.
Să o încerc chiar acum? Bine.
Da, probeaz-o.
- Da. Uită-te la asta. - Adică, haide. Asta este.
Bine.
O să mă duc să descarc nişte cutii. Ne mai vedem.
Scumpule, lasă şapca pe cap. Nu vreau să te arzi.
Şi arăţi bine cu ea pe cap.
- Mulţumesc. - Super.
Super.
Aşadar, tu eşti noul vecin?
Da. Mă bucur să te cunosc.
Cât a durat drumul cu maşina din New York?
Nu, pot să-mi dau seama
după şapca aia frumoasă pe care o ai.
Nu. Asta... Nu.
Asta este... De fapt, ăsta este un cadou de la mătuşa mea.
De asemenea, este şi un cadou pentru mine
şi pentru toţi ceilalţi care te văd cum o porţi.
- Apropo, eu sunt Zach. - Eu sunt Hannah.
Hannah.
Trebuie să plec.
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Salut. Hei, tocmai ne-am mutat.
Doar... doar eu şi cu mama mea.
- Ăsta a fost un cadou. - Vezi gardul ăla?
Vezi gardul?
Da.
Rămâi de partea aia a lui.
Stai departe de fiica mea, stai departe de mine
şi nu o să avem nicio problemă.
Ei bine, tocmai am făcut cunoştinţă cu vecinul.
Este un ursuleţ mare.
Dl Shivers?
Da. S-a mutat în oraş acum câţiva ani.
Foarte misterios.
Foarte sexi. Îi ador mirosul.
Este ceva precum mentă în mirosul corpului lui. Funcţionează.
Da. Nu e genul meu.
Îmi amintesc ziua aia.
Eşti în regulă, scumpule?
Da. Da, îmi pare rău.
O să încep să-mi decorez camera.
Să şterg asta de pe lista mea cu lucruri de făcut.
Cum se descurcă?
A fost greu.
El ridică un zid.
Să sperăm că o schimbare de decor va ajuta.
Tu cum te descurci?
Să sperăm că o schimbare de decor va ajuta.
În regulă, Zach. Să vedem ce poţi.
O minge rapidă. A doua cu boltă.
Trebuie să ridici ochii. Trebuie să-mi faci semn.
Aşa.
Asta este...
Vezi? Tata nu este perfect.
Nu.
Lui tati i-a scăpat o minge.
În regulă. Citeşte semnele.
Totul este doar ca să blochezi. Nu vrei să te grăbeşti.
Aşa ratezi mingile rapide.
În regulă. Pregăteşte-te. Aruncă rapid acum, bine?
Scumpule? Eşti în regulă?
Da. Am găsit doar nişte fotografii vechi în care eram bebeluş.
Arătam precum bebeluşul Gollum.
Da, da.
Asta se întâmplă întotdeauna, nu-i aşa?
- Hei, Becca. - Hei.
Ura. Prieteni noi, prieteni noi, prieteni noi.
Ce crezi că faci?
Mă duc la muncă. O să fac ceva educaţie.
Ceva administrare.
Super. Mamă, sunt noul puşti,
ceea ce doar asta implică o serie de obstacole.
Nu sunt sigur că ar trebui să vin împreună cu directorul adjunct.
Lasă-mi doar un avans de 60 de secunde,
ca cel puţin să am o şansă.
S-a făcut. Promiţi că o să încerci?
Ştii că nu-ţi pot promite asta.
Promit. În regulă?
Iar chestia asta cu încuiatul portierelor...
Haide, eşti mai bună decât atât.
Cele 60 de secunde încep acum, 60, 59, 58, 57, 56, 55, 54...
În regulă. Să stăm jos, d-nelor şi d-lor.
Staţi jos, repede.
Staţi jos.
Bine. Liniştiţi-vă.
Bine. Îmi pare rău. Scuzaţi-mă. Lăsaţi-mă să...
Bine, super. Bine.
Aşadar, tu eşti puştiul cel nou.
- Da. - Super, super.
Bună, Taylor.
Bună, Chump.
- Tocmai ţi-a spus "Chump"? - Da, aşa a făcut.
Ştii, numele meu real este Champ.
Dar nu mi-a mai vorbit până acum,
aşa că facem progrese.
Trei, doi, unu.
Liniştiţi-vă.
Bună dimineaţa.
Îmi face o mare plăcere să v-o prezint
pe noul nostru director adjunct, dnaă Cooper.
Şi sper să-i arătaţi
acelaşi respect pe care mi-l arătaţi mie.
Cine a făcut asta? Cine a făcut asta?
Dnă Cooper.
Bună ziua tuturor.
Ştiu că vorbesc din partea întregii administraţii
când spun că suntem foarte încântaţi pentru balul toamnei de vineri.
Ne "frecăm" în continuu gândindu-ne la asta.
Nu, nu a făcut asta.
Este mai rea decât fostul director adjunct.
Este mama mea.
Ei bine, ultimul director adjunct a fost fantastic.
Eu... glumesc. Nici măcar nu ştiu ce înseamnă "a freca".
Dar am auzit că este foarte popular...
Aşadar, te duci cu cineva la dans?
- Nu. - Da.
Şi eu mă gândeam să mă duc singur.
Hei, ar trebui să mergem împreună.
Împreună?
Nu genul ăla de "împreună".
Nu să dansăm împreună, sau ceva de genul ăsta. Deşi ar putea funcţiona.
Ştii, ne amestecăm în mulţime, ştii?
Apoi plecăm cu fete diferite.
Şi că un ultim sfat, staţi în siguranţă şi distraţi-vă.
Ia asta. Ştii, trimite-mi un mesaj sau caută-mă pe tweeter.
Acolo sunt toate datele mele de contact.
Asta este adresa de acasă, iar ăsta este numărul vestiarului meu.
- Ştii unde să mă găseşti. - Oricine...
- Mulţumesc. - Oricine e prins dansând
cu fundul spre partener,
va fi trimis imediat acasă.
Imediat.
Alo?
E cineva acolo?
Te-am speriat?
Nu.
Serios? Pentru că ai sărit 3 metri în sus, aşa că...
Ştii, sar des.
Aşa rămân în forma asta grozavă.
- Asta e bine. - Eu...
Da, nu te-am văzut azi la şcoală.
Ce, m-ai căutat?
Nu, nu. Eu doar... Am observat doar...
Nu, eu învăţ acasă.
Îţi predă tatăl tău?
Pare...
drăguţ.
Şi intens. Şi puţin intens.
Să nu o iei personal. Nu îi place de nimeni.
Da. Aşadar...
Este ceva distractiv de făcut pe aici,
în afară de a-ţi speria vecinii?
Bine. Este un lucru care-mi place să-l fac.
Da?
Vino cu mine.
- Hei, unde mergem? - Nu-ţi face griji. O să fie distractiv.
Eşti sigură că ştii unde mergi?
Da. Vino.
Pe aici.
Mă duci undeva să mă ucizi? Sunt curios doar.
Mă gândesc pe parcurs.
Hannah?
Da, Zach, urmează străinii în pădure.
Haide, pisică sperioasă. Aproape am ajuns.
Bine. Puţin mai departe.
Bine. Aşteaptă aici.
Bine.
Unde exact este "aici"?
Priveşte asta.
Ce părere ai?
Nu este la ce mă aşteptam.
Aşadar, ce este locul ăsta?
Ei bine, l-au construit acum mai mulţi ani, dar apoi au rămas fără bani.
Acum stă pur şi simplu aici.
Vino, asta este partea mea preferată.
Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă. Ce faci?
De ce îţi este frică? Eu fac asta tot timpul.
Mie... nu mi-e frică.
Doar că nu sunt la zi cu injecţiile împotriva tetanosului.
Urăsc suburbiile.
Vino.
Poţi să o faci. Doar să nu priveşti în jos.
Ştiu.
Nu o să cazi.
Nu plănuiam să cad.
- Poftim. - Bună.
Bună.
În regulă.
Aşadar, sunt sus, la înălţime.
Este super, nu-i aşa?
Da, este super.
Poţi să vezi totul de aici de sus.
Aşadar...
de ce te-ai mutat în Madison?
Ei bine, mama mi-a spus:
"Zach, dacă ai putea să locuieşti oriunde în lume,
unde ar fi?"
Iar eu am răspuns: "Putem, te rog, să ne mutăm în Madison, Delaware?
Ăsta ar fi visul meu".
Întotdeauna eşti atât de sarcastic?
"Întotdeauna"? Nu, ăsta este un cuvânt puternic.
Nu întotdeauna. De obicei.
Îmi pare rău. Doar că...
Sunt doar eu şi cu mama
de când a murit tatăl meu anul trecut, aşa că, da.
Îmi pare rău.
Nu mă mai gândesc la asta atât de mult.
Dar tu?
Ei bine, eu nu mi-am cunoscut niciodată mama,
şi ne mutăm întotdeauna dintr-un oraş în altul.
Asta este nasol.
Este în regulă.
Hei,
pot să te întreb ceva foarte serios, Hannah?
Da. Ce?
Cum coborâm?
Vorbesc serios. Este vreun plan?
- Nu. - Cum cobori în mod obişnuit?
Nu poţi. Eşti blocat aici sus.
Nu-mi vine să cred
că ai mâncat vata aia de zahăr.
Şi ştii ce este de speriat?
Chiar a avut un gust bun.
Aşadar, mulţumesc pentru seara asta.
A fost cel mai puţin groaznic timp pe care l-am avut aici.
Zach... Asta este foarte drăguţ.
Asta este... eu... Serios.
Bine.
Hei, Hannah. Eu...
Stiii, probabil o să ies să duc gunoiul
marţea şi joia.
Aşa că, ştii, dacă simţi nevoia să sperii pe cineva,
nu mă deranjează.
În regulă. O să ţin minte, pisică sperioasă.
Hannah!
Ce cauţi aici afară?
Îmi pare foarte rău.
Ăsta este ultimul tău avertisment.
Stai departe de noi,
sau ţi se va întâmpla ceva foarte rău.
Te cred.
"Ce este X?"
Ce este X?
Tată, nu este ceva important.
Hannah, trebuie să înţelegi...
Nu trebuie să înţeleg nimic.
Vorbeam doar. De ce nu pot să am prieteni?
- Ştii de ce! - Asta nu este corect!
Nu poţi să mă încui tot timpul.
Nu mai ai voie să te întâlneşti cu băiatul ăla!
M-ai înţeles? Niciodată!
Tată, calmează-te, te rog.
- Hannah. - Nu!
Ce?
Am auzit un ţipăt.
- Hannah este în regulă? - Nu a fost niciun ţipăt.
Nu ai auzit nimic. Pleacă de aici,
sau ultimul ţipăt pe care-l vei mai auzi va fi al tău.
Nu. Aşteaptă, aşteaptă...
Mamă.
- Hei, mamă. Mamă. Mamă. - Hei, scumpule.
Hei, ce părere ai despre quinoa la cină?
Mamă, Hannah este în pericol.
Cine este Hannah?
Madison County 911.
Salut, da. Locuiesc pe strada Monroe.
- Este o urgenţă, cred. - Zach, ce se petrece?
Da. Poate un scandal domestic. Nu ştiu.
Eşti arestat!
Îmi place entuziasmul ăsta. Îmi place. Păstrează-l.
Dar noi... Nu am ajuns încă acolo.
Salut, dle. Numele meu este poliţistul Stevens.
- Ea este poliţista în pregătire Brooks. - Îmi pare rău pentru mai devreme.
Nu trebuie să-ţi pară rău.
- Faci o treabă grozavă. Fantastică. - Serios?
Am primit un apel despre un 10-16 la adresa dumneavoastră.
Care este...?
Nu-mi spune.
Este... scandal domestic?
- Ai absolută dreptate. - Serios?
Da. Ai absolută dreptate.
Ciudat, pentru că am fost aici singur întreaga seara...
- Şi nu am auzit nimic. - Nu, nu, minte.
Unde este Hannah? Ştiu că ea a ţipat.
Bine, da. Hannah este fiica mea,
şi locuieşte la mine o perioadă
în timp ce mama ei lămureşte lucrurile...
- Cu noul ei soţ. - Da.
A zburat înapoi la Londra ieri dimineaţă.
În regulă, ei bine, se verifică.
Scuze, dle. Vă mulţumesc pentru tipul acordat.
Ne pare rău pentru deranj.
Sunet surround.
Nu ştiam că este o infracţiune să fii audiofil.
Să fii... Un ce... fil?
Asta înseamnă doar că este un cunoscător
a echipamentului audio de înaltă calitate.
Bună. Îmi pare foarte rău. Nu ne-am cunoscut oficial.
Eu sunt Gale Cooper, noua ta vecină.
Ai o casă foarte frumoasă.
Plăcerea este a mea. Mulţumesc foarte mult că ai trecut pe aici
şi că l-ai adus pe încântătorul tău fiu şi poliţia.
Din nou, îmi pare foarte rău.
Ne cerem scuze pentru asta, dle.
Nu ne place să intrăm în casa
unui cetăţean cinstit ca dumneata.
Îmi pare foarte rău. Adică, evident, nu faci nimic...
Dacă vrei să depui plângere,
ne-ar plăcea să te ajutăm.
Hannah! Hannah!
Hannah!
- Opreşte-te, uriaşule. - Nu, nu!
S-a uitat în sus. Credeţi-mă.
- Să-l electrocutez? O să-l electrocutez. - Nu.
Îmi place iniţiativa asta, dar nu o să facem asta.
Ai vreo idee care este pedeapsa
pentru o reclamaţie falsă la poliţie?
- Trei ani. - Da... Aproape.
De fapt este un avertisment scris.
Aşteaptă, aşteaptă. Mamă, spune-mi că nu-l crezi.
Sunt surround? Serios?
Zach, ajunge. Du-te acasă.
Dlor poliţişti. Îmi pare foarte rău.
Este în regulă, dnă.
Cred că ar trebui să vă recomandăm
un centru bun de tratament pentru fiul dumneavoastră.
- Da. Puştiul ăla este drogat. - Puştiul ăla este drogat.
Noapte bună.
Gale.
Sunt Lorraine.
Pot să te văd.
Sunt sora ta.
- Bună. Mulţumesc că ai venit. - Bună.
Trebuie să supraveghez dansul de la liceu.
Nu vreau să-l las singur pe Zach în seara asta.
Gale. Este un adolescent căruia îi este dificil să se adapteze.
Ştii de ce are nevoie?
De o noapte extraordinară cu mătuşa lui.
Mulţumesc. Nu-mi place să mă cert cu el.
Ştiu. O să fie mai bine. Dă-i doar puţin timp.
Bine, intră pachetul. Şi nu-ţi face griji.
În seara asta totul va fi despre Zach.
Zach!
Aşadar, miercuri am ieşit să mâncăm sushi.
Şi amândoi am comandat pui teriyaki,
a fost precum: "E soarta".
Şi de atunci nu am mai auzit de el, ştii?
Ceea ce este păcat, pentru că îmi plăcea cu adevărat.
Nu a râs la niciuna dintre glumele mele,
dar am simţit că aveam o legătură.
Nu ştiu. Nici nu-mi pasă.
Adică, indiferent. Ar fi trebuit să-mi ascult clarvăzătoarea.
Ea spune: "Încetează să te mai întâlneşti cu rataţii
şi să nu te urci niciodată într-un avion".
Ştiam eu.
Aşadar, crezi că vrea să pară dificil de câştigat?
Sau, un scenariu mai probabil:
Şi-a pierdut telefonul într-un... incendiu.
Da, cred că şi-a pierdut telefonul.
Da. Şi eu cred asta.
Ştii, am uitat complet.
Am un test important pentru luni la care trebuie să studiez.
Aşa că o să fac asta întreaga noapte.
Să nu intri în camera mea.
- Bine. - Da. Ne mai vedem.
Noapte bună, scumpule.
Dar ştii ceva? O să-l sun.
Acum sunt îngrijorată că este mort.
Hei, hei, hei.
Aici.
Aşteaptă. Aşadar, cum o să funcţioneze asta?
Tu eşti ajutorul meu, sau eu sunt al tău?
Asta porţi pentru dans?
Trebuie să-ţi spun ceva. Stai jos.
Tipule, nu. Ăsta este un costum nou, bine? Lasă-mă.
- Unde sunt fetele? - Da, în legătură cu asta...
Am spus asta doar ca să te aduc aici.
Am nevoie de ajutorul tău.
Aşadar, nu sunt fete?
Ei bine, este o fată.
Omule!
Ce? Ce?
Dar este încuiată în casa asta, iar tatăl ei este un psihopat.
Are prieten?
Nu. Vorbesc serios.
Ştii, ai spus că o să fie fete,
şi nu doar că nu sunt fete,
dar este un psihopat, iar eu sunt în costum.
De unde ştii că tipul ăsta o să plece?
L-am sunat prefăcându-mă că sunt poliţia.
Şi i-am cerut să vină la secţia de poliţie.
- Ai putea să ai probleme pentru asta. - De fapt, este doar un avertisment scris.
Tipule, este noroi, tipule. O să mi se murdărească pantalonii.
Este chiar acolo.
În regulă. Să mergem.
Haide.
Bine, bine.
Tipule, chitanţa la curăţătorie o să fie ridicol de mare.
Vino.
Unde ai învăţat asta, în New York?
Nu, de pe YouTube.
Bine, rămâi aici şi supraveghează aleea din faţă.
Să aştept singur aici? Afară în întuneric?
Da, Champ. Eşti cel care stă de pază.
Dacă se întoarce Înspăimântătorul, o să-mi faci un semn precum...
Bine, ca să fim limpezi,
dacă simt vreun pericol, o să fug în cealaltă direcţie.
Unde sunt?
Ce naiba? Tu ar fi trebuit să stai de pază.
Şi asta nu o să se schimbe.
Eu doar o să fiu cel care stă de pază aici înăuntru.
Nu, nu, prin definiţie trebuie să fii undeva afară, să stai de pază.
Lasă-mă să-ţi explic ceva, Zacharias.
Ştii că se spune că adolescenţilor nu le este frică de moarte?
Că nu or să fie niciodată răniţi? Ei bine, mie nu, în regulă?
M-am născut cu darul fricii. Îmi amintesc că aveam patru ani,
şi că eram împins în leagăn şi mă gândeam:
- "Aşa o să mor". - Nu o să mori.
Bine? Cel puţin nu astăzi.
Bine? Totul o să fie în regulă.
- Da, ai dreptate. - Bine.
Sunt ridicol.
Capcane de urşi.
Cine pune capcane de urşi în pivniţă? Adică, serios.
Să mergem.
Să mergem afară, unde suntem în siguranţă.
Unde nu sunt capcane de urşi.
Cred că am înghiţit nişte pânză de păianjen.
Tipule, pe aici. Haide. Haide.
Acolo sus.
Se aude din camera asta.
Hannah?
Asta este ciudat. Ca şi când zgomotul
se aude din biblioteca asta.
Ei bine, este o casă veche.
Fii atent la asta.
"Sperietoarea merge la miezul nopţii".
"Fantoma din vecini", "Noaptea manechinelor vii".
Astea toate sunt manuscrise Goosebumps.
Ce face el cu o grămadă de cărţi pentru copii?
Astea nu sunt cărţi pentru copii. Bine?
Cărţile pentru copii te ajută să dormi.
Cărţile astea te ţin treaz întreaga noapte.
- Bine. - "R.L. Stine".
Ce s-o fi întâmplat cu tipul ăla?
Cine ştie? Pur şi simplu, a dispărut într-o zi.
Contează? Să mergem.
"Abominabilul om de zăpadă din Pasadena".
Bunica mea locuieşte în Pasadena.
Am încetat să o mai vizitez după ce am citit asta.
Bine.
Nu am venit aici pentru clubul de carte.
Ştiu, dar de ce sunt cărţile astea încuiate?
Adică, cine ar încuia o carte?
Poate este o cheie, sau ceva de genul ăsta,
cu care le putem descuia.
Bine, dacă chiar este atât de important, uită-te la asta. Bine?
Misterul este rezolvat.
Să ne întoarcem la motivul pentru care... Fereşte!
Zach?
Hei, Hannah.
Ce cauţi în casa mea?
Am crezut că este posibil să fii legată.
- De ce ai crezut asta? - Pentru că te-am auzit ţipând,
şi apoi am chemat... poliţia.
Bine, voi amândoi trebuie să plecaţi imediat.
Da. Bine. Aşteaptă. O... O secundă.
Bună. Bună, eu sunt Champ. Mă bucur să te cunosc.
Hei, diseară mai târziu mergem la un bal,
şi... nu ştiu, ar trebui să vii şi să inviţi şi o prietenă.
Chiar nu-mi pasă cum arată.
Ai descuiat o carte?
Da. Aşa este. Îmi pare rău. Este pe aici pe undeva.
Am scăpat-o. O să o pun la locul ei
şi o să plecăm de pe capul tău. Uite-o...
Nu! Nu o deschide!
Nu!
- Ce se petrece? - Nimeni să nu facă niciun zgomot.
Tata o să mă ucidă.
Aşteaptă! Zach!
Zach!
Aşteaptă, Hannah.
Hannah. Hannah, aşteaptă.
Du-te acasă, Zach. Asta te depăşeşte cu mult.
Vrei să-mi spui ce se petrece?
Nu, nu pot să explic. Trebuie să plec.
Zach, aşteaptă. Aşteaptă.
Haide. Ascultă.
- Opreşte-te, opreşte-te, opreşte-te. - Tipule, ce faci?
Tipule. Tipule, dă-mi drumul.
Ascultă-mă cu mare atenţie. Ăsta este Abominabilul Om de Zăpadă.
Nu primeşti porecla asta din întâmplare.
Şi tocmai a ieşit dintr-o carte.
Asta nu se întâmplă pur şi simplu, Zach!
Mă duc după Hannah.
Uite, am citit ce a făcut în Pasadena.
Nu este glumă, omule.
S-a dus acolo înăuntru.
Da. Nu este singura care s-a dus acolo înăuntru.
Tipule, ar trebui să chemăm poliţia.
I-ai cunoscut pe poliţiştii din oraşul ăsta?
Ai dreptate.
Vezi zgârieturile de pe peretele ăla?
Da.
Mă asiguram doar.
Ăsta e ţipătul tău?
Nu mă judeca.
Aici.
Pe aici.
Ce o să facă, o să citească o poveste?
Hannah? Ce se petrece? Cum a ieşit chestia aia dintr-o carte?
- Este aici înăuntru. - Hei, ar trebui să luăm o armă.
Glumeşti? Avem nevoie de un tanc.
Aşteaptă. E făcut din zăpadă.
- Aruncător de flăcări. - Sare.
- Aruncător de flăcări. - Linişte.
Nu poate fi ucis.
Este o bomboană.
Feriţi!
Haideţi. Nu este atent.
- Hannah, haide. Să mergem. - Nu, ce faceţi?
Daţi-mi drumul. Nu. Opriţi-vă! Nu, nu înţelegeţi.
Singura cale de a-l opri este să-l băgăm înapoi în carte.
Aruncă cartea şi lasă-l să intre singur înapoi.
Nu, nu sunt suficient de aproape.
Ce faci? Deschide cartea.
Aşteaptă.
- Hannah, deschide cartea. - Nu încă.
- Hannah! - Acum!
Cartea.
Hannah, ce faci?
Hannah.
- Nu. - Nu.
Nu-l lăsa să ia cartea!
- Eşti în regulă? - Da.
- Prieteni, haideţi, să mergem! - Haide, haide.
Aici! Veniţi!
- Haideţi. - O idee bună. Porneşte.
O idee proastă. O idee proastă. Dă-te jos din chestia aia.
Fugi!
Grăbiţi-vă, pe aici. Prieteni, haideţi. Aici înăuntru.
Prieteni, haideţi. Grăbiţi-vă!
Da.
Voi toţi, în maşină, acum!
Ce o să ne faci?
Linişte.
- Nu putem pune întrebări? Vreau doar... - Taci!
Tati, noi doar am încercat să ajutăm.
Ţi-am spus să stai departe de noi, sau o să se întâmple ceva rău.
Dar asta e problema cu puştii din ziua de azi. Nu ascultă.
A trebuit să alegeţi "Abominabilul om de zăpadă din Pasadena".
Nu puteaţi alege "Mica prăvălie cu hamsteri".
Tu eşti el, nu-i aşa?
- Tu eşti R.L. Stine. - R.L. cine?
Nu ştiu cine este asta.
Serios?
Ei bine, nu contează, pentru că nu sunt bune deloc cărţile lui.
Ce faci?
Nu mă pot hotărî pe care o urăsc mai mult:
"Monstrul sângeros" sau "Du-te şi mănâncă viermi"!
Sunt foarte confuz.
Vezi tu, sfârşitul este previzibil de la un kilometru.
Este precum... "Nu mai încerca să fii Stephen King, omule".
Lasă-mă să-ţi spun eu ceva despre Steve King.
Steve King îşi doreşte să poată să scrie ca mine,
şi am vândut mult mai multe cărţi decât el,
dar nimeni nu vorbeşte niciodată despre asta!
- Bine. - Mult mai multe cărţi!
Tată...
Faţa ta se înroşeşte din nou.
Nu se poate.
Aşteaptă, tu eşti R.L. Stine? Tu eşti?
Serios? Serios?
Hei, pot să fac repede o fotografie?
- Nu. Nu. - Haide. Haide.
- Răspunsul este "Da". - Am spus "Nu".
Ce? Eu... Nu! Ia chestia asta de aici!
Îmi pare rău. Voiam doar o fotografie rapid, pentru contul meu de pe instagram.
Asta e tot? Lasă-mă să văd.
- Da. Poftim. - Mulţumesc.
Hei, hei, ce urmează acum?
Te duci acasă, îţi pui pijamaua,
îţi iei păturica şi faci nani.
Dimineaţa, toate astea or să pară că un coşmar.
- Tată, aşteaptă. - Nu este timp. Începe să împachetezi.
Ne mutăm din nou.
Aşadar, ce vrei să faci acum?
Zach, tipule.
Dar nu vreau să plec. Îmi place aici.
Hannah, trebuie să înţelegi.
Nu trebuie să înţeleg nimic.
De ce nu putem fi şi noi normali, măcar o dată?
Pentru că nu suntem o familie normală. Acum du-te şi strânge-ţi lucrurile.
M-am săturat de asta.
Adolescenţii...
Aş fi putut să vă ucid.
- A fost o aruncare groaznică. - Cum?
Ce faceţi aici? Duceţi-vă acasă.
Nu. Nu până nu ne explici ce se petrece.
Nu, nu, nu. Nu pot să explic.
Am fost aproape să fim mâncaţi de Omul de Zăpadă,
lucru care, apropo, ar fi trebuit să fie imposibil, aşa că, încearcă.
Bine, uitaţi...
De unde să încep? Când eram mai tânăr,
aveam alergii groaznice, care mă ţineau în casă.
Şi toţi copiii aruncau cu pietre în geamurile mele
şi mă strigau în toate felurile.
Aşa că mi-am creat proprii prieteni.
Monştri, demoni, vampiri, ca să-mi terorizez cartierul
şi pe toţi copiii care râdeau de mine.
Şi au devenit reali pentru mine.
Apoi, într-o bună zi, efectiv...
au devenit reali.
Efectiv, monştrii mei au sărit din pagină.
Atât timp cât cărţile rămân încuiate, suntem în siguranţă.
Dar când sunt deschise,
ei bine, tocmai aţi văzut ce se întâmplă.
Şi eu sunt alergic la acarieni.
Ce vrei să spui?
Spun doar ca şi eu am alergii.
Aşa că înţeleg.
De ce vorbesc cu voi? Hannah, să mergem.
- Hannah! - Îmi pare rău.
Să mergem.
Hannah, tu ia-le de la A la M, eu o să le iau de la M la Z.
Şi ţine planta mâncătoare de oameni departe de extratereştrii cu ochi de insectă.
Nu... Nu el.
Bună, tată.
Cât timp a trecut?
Parcă o veşnicie.
Cine sunt noii tăi prieteni?
- Nu suntem prieteni. - Abia dacă îl cunoaştem.
Slappy, mă bucur să te văd din nou.
Ţi-a fost dor de mine?
Desigur că mi-a fost dor de tine.
Aşadar, care e planul, prietene?
Probabil că m-ai adus înapoi pentru ceva amuzant.
Să terorizez localnicii? Să distrug oraşul?
Să ne prostim.
Ai ghicit, Slappy.
O să distrug Madison, şi eu...
Nu puteam să fac asta fără tine.
La naiba. Mă faci...
Care este expresia?
Să am pielea de găină.
Dumnezeule. Este înspăimântător.
E foarte glumeţ.
O marionetă foarte inteligentă.
Cui îi spui tu "marionetă", cretinule?
Încerci să mă bagi la loc înăuntru?
Nu, nu, nu, nu, nu. Nu fi prostuţ.
Ştiu când mă minţi, tată.
L-ai făcut pe Slappy să fie foarte nefericit.
Nu o să se mai întoarcă niciodată pe raft.
Slappy, nu, aşteaptă!
Cred că e timpul să încep
să trag eu sforile în relaţia asta.
Seara asta va fi cea mai bună povestire pe care ai scris-o vreodată.
Toţi copiii tăi ies afară să se joace.
Slavă Domnului că a dispărut.
Dumnezeule. A dispărut.
Şi a luat toate cărţile.
Asta este o carte foarte interesantă.
Felicitări. Tocmai ai eliberat un demon.
O marionetă ventrilocă cu un complex grav napoleonic.
Ca să ştii, am deschis o singură carte, şi acum înţeleg că a fost o greşeală.
Probabil că omul de zăpadă a dărâmat cartea lui Slappy.
Tot pe el dau vina. Nu te plac, băiete.
Este încuiat pe dinafară.
Ieşiţi pe uşa de la bucătărie. Duceţi-vă acum.
- De ce este asta aici? - Nu ştiu.
Poate sunt prietenoşi.
Nu sunt prietenoşi. Cu siguranţă nu sunt prietenoşi.
S-a prins de faţa mea.
Cu siguranţă nu sunt prietenoşi.
Tată!
Rezistă. O să te salvez eu.
Îmi pare rău. Îmi pare rău. Eşti în regulă?
Pregătiţi, acum.
Îmi pare rău.
Ajutor. Nu, nu, nu. Să mă ajute cineva.
Înapoi. Înapoi.
Înapoi.
Aruncaţi. Aruncaţi.
Aruncaţi.
- Ajută-mă. Ajută-mă. Dă-i jos. - Bine, bine.
Aruncaţi. Aruncaţi.
Repede.
Închide-o. Închide-o.
- I-ai pus pe toţi? - Aruncaţi. Aruncaţi...
Dezlegaţi-mă.
Mi-am imaginat ceva diferit.
"Vino la mine acasă. Or să fie fete.
Sunt ajutorul tău".
- Nu, nu, nu. - Trebuie să plecăm de aici.
Trebuie să ajungem în pivniţă.
- Este încuiată. - Am desfăcut eu lacătul.
Asta este intrare prin efracţie!
Aveţi grijă la capcanele pentru urşi.
De ce trebuiau să fie capcane pentru urşi?
În regulă, grăbiţi-vă. Haideţi.
- Încui-o! Încui-o! - Bine.
De ce n-ai putut să scrii povestiri
despre curcubee şi unicorni?
Pentru că nu se vând în 400 de milioane exemplare.
În ţară?
Nu, în lumea întreagă.
Tot este foarte impresionant. Taci.
Ce este asta?
- Arde cărţile. - De ce face asta?
Ca monştri să nu poată intra înapoi înăuntru.
Este răzbunarea lui Slappy.
"Răzbunarea lui Slappy". Ăsta este un titlu bun.
Îmi pare rău, oameni buni. Aş încetini,
dar nu ajung la frână.
Hei, urmăriţi-mi noul best seller.
Vă va prinde.
Apelurile pierdute vor fi cea mai mică dintre problemele acestui oraş.
Conduc ca un nebun!
Oraşul a fost invadat. Comunicaţiile sunt la pământ.
Vorbim de haos în masă, şi nimeni nu ştie cum să oprească asta.
Ce părere ai?
Nu sunt sigură. Eu... Nu sunt... Nu ştiu.
Este "The Blob".
"The Blob". Filmul original cu Steve McQueen.
Nu-mi vine să cred că nu ştii filmul ăsta.
Vino la mine acasă. Îl am pe disc.
O să-l urmărim...
Iar s-a oprit curentul electric.
Dumnezeule. Întreaga noapte cu asta.
Ei bine, aceste becuri de urgenţă ar trebui să se aprindă foarte curând.
Cineva şi-a lăsat marioneta de ventriloc.
Cui îi spui tu "marionetă"?
Vorbeşte. Ce este chestia asta?
Vin în pace. Neînarmat.
Vreau doar să vă citesc o poveste de culcare.
- Dle, taci. - Bine.
Pentru că asta nu o să mă oprească.
- Pune mâinile la vedere. - Dlor poliţişti!
Aţi fost eliberaţi din funcţie.
Acum, "îngheţaţi".
Alo?
Bună, scumpete. Probabil te-ai rătăcit.
Nu ai medalion.
Ei bine, să-ţi dăm nişte apă.
O să te duc prin cartier
şi o să-ţi găsim stăpânul.
E chipeş? E singur?
Se gândeşte să-şi părăsească soţia şi are nevoie de o încurajare?
În regulă. Încearcă să nu verşi.
Să nu fi neîndemânatică, Lorraine.
Bine, probabil îţi este foarte sete.
Toţi cei din oraş au îngheţat.
Dumnezeule. Dumnezeule, tată. Tată, ce ţi s-a întâmplat...?
Aşteaptă.
Slavă Domnului.
Prieteni, alarmă falsă. Nu este tatăl meu.
Ce o să facem?
Fără manuscrisele alea,
nu pot să fac nimic.
Dacă... dacă ai scris că monştrii ăia pleacă din cărţi,
atunci poate este vreo cale să scrii să-i aduci înapoi.
Aşteaptă... Da, da, da! De ce nu faci asta?
Aveţi idee câte povestiri ar trebui să scriu
ca să-i capturez pe toţi monştri pe care i-am creat?
Am deja sindrom de tunel carpian la ambele mâini.
Tată, ascultă-l. Este o idee grozavă.
Doar una. O povestire care să-i captureze pe toţi.
Simple. Doar una, o singură povestire,
cu fiecare monstru pe care l-am creat vreodată.
Genial. O idee foarte bună. E un tip de păstrat.
Ai o idee mai bună?
O idee mult mai bună.
Nu, nu acum, nu am, dar...
Bine, atunci trebuie să te ducem la un computer
ca să poţi începe să scrii. Este...
Este un magazin de computere. Să intrăm.
Nu, nu, nu. Am nevoie de maşina mea de scris.
- Ce? - Fiecare povestire pe care am scris-o
a fost la acea maşină Smith Corona. Nu sunt doar eu...
Maşina aia de scris este... specială.
Are propriul suflet.
Dacă o să o scriu la orice altceva, nu va funcţiona.
Unde este maşina de scris?
Nu-ţi face griji.
Este undeva în siguranţă.
Haide.
Haide, haide, haide.
O liniuţă doar.
A funcţionat mai devreme.
Creier.
Îmi pare rău. Nu am vrut să te sperii.
Adică, am vrut să te sperii, dar într-un mod jucăuş.
Aşadar, este totul în regulă?
Îmi pare rău, trebuie să iau legătura cu fiul meu,
şi nu am semnal.
Da. Nimeni nu are semnal în seara asta. Este ciudat.
Nu ştiu ce se petrece cu telefonul meu.
Nu am semnal.
Slappy scoate din funcţiune turnurile de telefonie mobilă.
Eu asta aş face.
Ne taie comunicaţiile. Ne izolează.
Ce a fost asta?
Este Băiatul Invizibil. Este o ameninţare.
Fă-l să iasă pe geam.
Ridică geamul.
- L-a prins de cravată! - Ajutor, ajutor!
Ţineţi-vă.
Nu e deloc frumos!
Eşti în regulă?
- Da. - Sigur.
Da. Aşteaptă. Aşteaptă, fereşte!
- Eşti în regulă? - Da.
E toată lumea în regulă?
A apărut de nicăieri.
Nu-mi amintesc să fi scris despre o călugăriţă gigantică.
Sigur. Acum îmi amintesc.
Scoate-ne de aici!
- Ce faci? - Nu pot să conduc dacă nu văd.
Pleacă odată!
Dumnezeule!
- Fereşte! - Virează stânga!
Nu mai condu drept!
- Ne ajunge din urmă! Virează dreapta! - Accelerează!
Vrea altcineva să conducă? Pentru că o să opresc imediat.
De ce a trebuit să inventezi ceva atât de înfiorător?
Am un talent pentru asta, cred.
Nu. Maşina mea.
Aveam foarte puţini kilometri cu ea.
Cât de departe suntem de liceu?
Nu foarte departe.
Putem să scurtăm drumul prin cimitir.
Îmi pare rău, un cimitir?
Dumnezeule, linişteşte-te. Liceul este imediat după copaci.
Stai, de unde ştii tu asta?
Uneori devin puţin înnebunită de stat în casă şi plec în explorare.
- Când? - Noaptea, după ce tu adormi.
- Eşti pedepsită. - Asta este incorect.
- Nu, este corect. - Prieteni, amândoi aveţi dreptate,
dar să continuăm să mergem în timp ce vă certaţi.
Să te furişezi din casă în mijlocul nopţii cu băieţi străini.
- Incredibil. - Taci.
Hei, hei, poţi să-mi împrumuţi un dolar?
- Ce? Nu. De ce? - Mi-e sete.
Ei bine, ia un suc pur şi simplu. Sunt sigur că or să înţeleagă.
Serios?
Limonadă, struguri sau căpşuni?
Dumnezeule, omule. Poftim. Portocale.
Nu ştiu la ce m-am gândit.
Se petrec mult mai multe aici decât la New York.
- Ce? - Te-ai tăiat.
- E rău? - Da, e foarte rău.
Am faţa distrusă?
Da. Foarte mult.
Arăţi exact la fel.
Ai auzit asta?
Ce faci?
Ăsta este Vârcolacul din Mlaştina Fever.
Poate să-mi simtă mirosul.
Nu, nu funcţionează. Trebuie să mă ascund.
Haide.
Nu, nu, nu.
Fă ceva.
Haide, haide. Haide.
Haide. Fugi, fugi, fugi.
E în spatele nostru. Fugiţi.
Fugiţi! E chiar în spatele nostru!
Haideţi. Fugiţi, fugiţi.
M-am blocat. Ajută-mă să ies.
- Ce faci? - Nu este timp!
- Am spus să mă scoţi de aici. - Trebuie să fugim. Nu avem timp.
Am spus să mă scoţi... Nu, nu. Continuă. Ne fugăreşte.
Fug cât de repede pot.
- Fugiţi. Suntem chiar în spatele vostru. - Bine!
Haide, trebuie să fugim. Ridică-te, ridică-te.
- Haideţi, haideţi! - Haideţi, prieteni!
Haideţi, haideţi, haideţi.
Să-l văd trecând prin asta.
Fugiţi, fugiţi! Fugiţi, fugiţi!
- Este încuiată. - Pe aici.
Sunt în regulă.
În continuare sunt în regulă!
- Cine este asta? - Este mătuşa mea Lorraine.
Dumnezeule.
Cred că l-am ucis pe ursul ăla.
- De fapt, este un vârcolac. - Ce?
Mătuşă, ce cauţi aici?
Aici suntem în spatele magazinului meu. Nu am ştiut unde altundeva să mă duc.
Nu pot să iau legătura cu mama ta, cu poliţia sau cu altcineva...
- Bună. - Salut. Bună.
Bună. Nu cred că am fost prezentaţi oficial.
Eu sunt... eu sunt Lorraine.
Bună. Eu sunt R.L. Stine.
Îţi suntem profund îndatoraţi.
Condusul tău neglijent ne-a salvat vieţile.
Chestia aia veche?
Lorraine. Lorraine.
Aşadar... Lorraine.
Nu avem timp. Vreau să te duci la poliţie
şi să le spui să ne întâlnim la liceu.
- Bine? Poţi să faci asta? Bine. - Pot să fac asta. În regulă.
Ai vrut să facem schimb de numerele de telefon?
Nu este un moment bun, dar da!
Dumnezeule, asta este o idee proastă.
Ce a fost asta?
- Eşti în regulă? - Da, da. Da.
Da. Doar o rădăcină. Nimic de speriat aici.
Cum ai primit porecla "Chump" ~ Fraier~?
Nu este o poreclă.
Stai, asta e numele tău adevărat? Este o prescurtare de la ceva?
Numele meu întreg este Champion.
Numele tău este Champion.
Îmi pare rău.
Tata a câştigat o medalie de bronz la Olimpiada din '92.
Serios?
Mama a fost sprinteră în echipa colegiilor Americii
şi de două ori campioană mondială.
Aşa că m-au numit "Champ".
Hei, ştii, dacă eşti speriată, pot să te ţin de mână.
Te rog, tu eşti pisica cea fricoasă.
Stai, stai. Aşteaptă. Este în regulă. E doar o statuie.
Bine? Eşti în regulă.
Este în regulă. Bine?
Dă-mi o secundă. Este...
S-a prins de haina ta.
Eroul meu.
Poftim. Eşti liberă să pleci.
Ce este?
Nimic.
Eşti sigur?
Da.
Da, absolut. Sunt...
Zach!
Fugiţi!
Monştri cimitirelor. Fugiţi, fugiţi.
Se apropie!
- Fugiţi. Aici. Fugiţi, fugiţi. - Haideţi. Haideţi. Fugiţi, fugiţi, fugiţi.
Grăbiţi-vă, repede, repede, repede.
M-am blocat.
- Plecaţi fără mine. Salvaţi-vă. - Bine. Mult noroc.
Nu, nu am vorbit serios, Champion!
Ce fel de monstru ar accepta oferta asta?
Trageţi. Să tragă toată lumea.
O să-l omor. Unde este imbecilul ăla mic?
Aşteaptă-ne, laşule!
În regulă. Bine, Lorraine. Te descurci cu asta.
Spune doar poliţiei să se îndrepte spre liceu
şi că toată lumea este în pericol.
Poţi să faci asta. Bine.
Nu. Uşă greşită.
Alo?
E cineva aici înăuntru?
Către toată poliţia, către toată poliţia.
Mergeţi spre liceu. Nepotul meu este în pericol.
Este împreună cu R.L. Stine.
Ei cred că ştiu cum să oprească toată chestia asta.
Alo? Mă aude cineva?
Te aud eu.
Sergentul Slappy, pregătit să protejeze şi să slujească.
Dumnezeule.
- Tu eşti... - Nu face asta.
- O vorbitoare... - Nu spune asta.
- Marionetă. - Ai spus-o.
Ai dreptul să nu spui nimic.
Unde mi-au pus maşina de scris?
Ştiu că a fost pe aici. Poate a fost în cealaltă direcţie.
- Ar trebui să ne despărţim. - Ce? Nu.
Ţi-ai citit vreodată una dintre cărţile tale?
Nu ar trebui niciodată să ne despărţim.
Haide. Câte locuri de expunere ar putea fi?
- Mă atingi. - Da. Aşteaptă puţin.
- Hannah nu ştie, nu-i aşa? - Ce să nu ştie?
Că nu este reală.
Ea crede că este o persoană, bine?
Nu doar plăsmuirea imaginaţiei tale.
Cum ai putut... Cum ai putut să o minţi?
Am încercat să o protejez!
Da? Ei bine, ai făcut o treabă bună cu asta.
Acest dar al meu este un blestem.
Nu ai nicio idee cât de singur am fost până să apară Hannah.
Ea este diferită.
Am scris-o în aşa fel încât crede că este reală,
şi este reală pentru mine, Zach.
Nu mă aştept să înţelegi.
De fapt, înţeleg.
Îmi este teamă să o pierd.
Şi adevărul este că îmi este frică să fiu singur.
Cred că am încetat să mai fiu legat de oameni
când eram de vârsta ta.
După ce a murit tatăl meu, şi eu m-am izolat de toţi.
Poate putem începe amândoi de la început,
dacă mâine o să fim în viaţă.
Aici eraţi. Sunteţi în regulă?
Arătaţi de parcă aţi văzut o stafie.
În regulă. Ei bine, veniţi. Am găsit maşina de scris.
Scumpa mea. Mi-a fost dor de tine.
În regulă, începe să scrii.
Da, dar care este povestirea?
Ce vrei să spui? Monştrii sunt în libertate, cei bun înving, sfârşit.
Nu, nu, nu. Nu funcţionează
decât dacă este o povestire Goosebumps adevărată,
cu răsturnări de situaţie şi groază.
Ca să nu mai spun de o simpatie pentru eroul nostru.
Ce?
Duceţi-vă la sala de sport. Avertizaţi-i pe toţi.
Spuneţi-le să baricadeze şcoala.
Tu unde te duci?
Să găsesc un loc în care să scriu.
Slappy o să vină după mine.
Am un termen limită, efectiv.
Acum duceţi-vă.
Incredibil.
Scuzaţi-mă.
Îmi pare rău. Faceţi loc.
Haide. Trebuie să ajungem pe scenă.
Aşadar, aşa arată un dans la liceu.
Da. De obicei, se dansează mai bine.
Dar înţelegi tu.
Asta numesc ei dans acum?
- Nu sunt sigur. Zach.
- Mamă. Mamă. - Zach.
Am fost foarte îngrijorată. Nu am putut să iau legătura cu tine sau cu Lorraine.
Ştiu. Ştiu. Mamă, toţi cei de aici sunt în pericol.
- Trebuie să baricadăm şcoala. - Nu, Zach. Nu începe iar cu asta.
Spune adevărul. Bună. Eu sunt Hannah. Locuiesc lângă voi.
În regulă.
Bine, toată lumea, ascultaţi. Bine?
Bine. Toată lumea, trebuie să ascultaţi...
- Champ, coboară de acolo. - Am ceva de spus.
Bine...
Ascultaţi-l pe cel mai bun prieten al meu, Zach.
- Doar... spune-le. - Mulţumesc, Champ.
- Da. - Da. În regulă.
Asta o să sune nebuneşte,
dar Madison a fost invadat de monştri.
Prieteni, este adevărat. Bine?
Spune adevărul. Este...
Nu inventează asta.
Au blocat fiecare drum care iese din oraş,
au dărâmat turnurile de telefonie mobilă,
şi suntem izolaţi de restul lumii.
Şi ar putea să ne atace din clipă în clipă,
aşa că trebuie să muncim să...
Are dreptate.
Este Omul Negru. Şi se scobeşte în nas.
Nu inventez...
E o insectă gigantică
şi mănâncă maşinile tuturor!
- S-a învechit, tipule. - Nu, serios!
Sunt aici.
Asta este o adevărată petrecere de revenire a absolvenţilor.
Bine. Toată lumea, toată lumea să rămână calmă. Bine?
Ştiu... ştiu ce să fac, dar nu pot să fac singur asta.
Luaţi asta.
Invitaţi-i pe restul prietenilor noştri la petrecere.
Uitaţi, chestiile alea de acolo,
sunt monştri lui R.L. Stine.
El este aici şi poate îndrepta asta,
dar trebuie să-i câştigăm nişte timp ca să poată să scrie.
Şi nu vă faceţi griji, este un scriitor foarte rapid.
Noaptea era rece.
Rece era noaptea.
Apropiaţi-vă. Nu fiţi timizi.
Nu vreţi să rataţi spectacolul.
În regulă, toată lumea. Astea sunt toate ieşirile.
Găsiţi ce puteţi să baricadaţi uşile,
pentru că nu-i putem lăsa pe monştri înăuntru.
Haideţi, băieţi. Nu avem mult timp.
Stivuiţi-le aici. Puneţi-le aici.
Haideţi, repede. Repede. Da.
Toţi prietenii mei într-un singur loc.
Nu am fost niciodată atât de fericit.
Nu vreau ca această zi să se sfârşească.
Şi nu trebuie...
atât timp cât scăpăm de Stine.
Atacaţi!
Fugiţi, fugiţi, fugiţi! Nu o să reziste! Fugiţi!
Fugiţi, fugiţi, fugiţi!
Venim în pace.
- Ar trebui să ajutăm. - Ar trebui să plecăm.
Ce? Ce?
Unde te duci?
Noi doi am terminat-o.
Te rog, nu. Te rog.
Nu, te rog.
Dumnezeule. Cum ai făcut asta?
Plombe de argint. Am foarte multe carii.
Când aveam zece ani nu mi-am spălat dinţii un an întreg.
Păr de vârcolac.
Mi-ai salvat viaţa, Chump.
De fapt, este "Champ".
Voiam să spun să mă îmbrăţişezi din nou,
dar, da, şi asta funcţionează.
Nu putem continua aşa. Sunt prea mulţi.
Trebuie să ajungem la Stine.
- Să mergem. - Bine.
Toţi monştri s-au adunat la un loc.
Lilieci vampiri feroce,
călugăriţe,
Masca Bântuită...
Nu uiţi pe cineva?
Slappy.
Cum m-ai găsit?
Te cunosc. Eu te-am creat.
Sau era invers?
Întotdeauna uit. Suntem foarte asemănători.
Slappy?
- Slappy? - Bună.
"Toţi cei din liceul
şi-au unit forţele ca să-l înfrângă pe Slappy şi monştri lui."
Dar Slappy avea alte idei.
Nu.
Tată!
Eşti în regulă?
Marioneta aia proastă mi-a fracturat degetele.
Aproape terminasem. Au rămas doar vreo două pagini.
Ei bine, uită de cele două pagini. Scrie un singur cuvânt: "sfârşit".
Nu funcţionează aşa.
Anunţ general:
Monştri au copleşit liceul din Madison.
Retrageţi-vă în ordine spre camera de depozitare.
Repet, retrageţi-vă în ordine spre camera de depozitare.
O să ne gândim cum rezolvăm asta mai târziu, bine?
Să mergem. Urmaţi-mă.
Haideţi, fugiţi!
Hannah. Nu.
Închide-o, închide-o.
- Eşti în regulă? - Da. Da. Mulţumesc.
Veniţi cu mine.
Aşteaptă. Aşteaptă, ea este...
Da, şi nu-mi pasă.
Bine. Haideţi, haideţi, haideţi! Fugiţi, fugiţi!
Închide uşa! Haide!
Ţineţi uşa! Ţineţi-o! Ţineţi-o!
Dumnezeule.
Aşteaptă. Mamă, mamă, mamă. Eşti în regulă?
- Eşti în regulă? - Da.
Ce o să facem? Or să treacă.
Nu ştiu. Nu ştiu.
Slappy mă vrea pe mine.
Pe mine mă urmăreşte.
Ascultaţi-mă, dacă îi pot atrage după mine în unul dintre autobuzele alea,
ştiu că mă vor urmări, iar voi veţi fi în siguranţă.
- Vin cu tine. - Hannah, nu. Trebuie să fac asta singur.
Întreaga mea viaţă am fugit de oameni.
Am fost atât de supărat pe lumea reală,
încât am creat aceşti monştri groaznici.
Ţineţi uşa asta.
Dar nu mai sunt supărat.
Este vina mea, nu a oraşului. Nu a voastră.
- Trebuie să fie o altă cale. - Hannah, scumpo,
este timpul să-mi înfrunt demonii.
- Cred în tine. - Taci!
Îmi pare rău. Am vrut să zic... taci.
Am o idee.
Tată.
Nu ai cum să scapi de noi.
Aduceţi-l la mine.
A funcţionat?
Încă nu.
Haide. Haide, funcţionează.
Haide, haide.
Da!
Bate palma.
- Dumnezeule. O idee proastă. - Îmi pare rău.
Da. A funcţionat.
Ai grijă, Zach.
O să trecem peste asta.
Nu este un moment bun.
Bine.
Bine. Mergeţi.
Bine, "era limpede că exista un singur loc în parc unde se puteau ascunde".
- Nu pot să merg şi să dactilografiez. - Atunci ţine minte.
"Era un singur loc în care se puteau ascunde. Era... sala de jocuri electronice".
Nu este nicio sală de jocuri.
Bine. "Era Casa Groazei"!
Aşteptaţi, prieteni. De ce nu stăm pur şi simplu la una dintre mesele astea?
Haideţi. Prieteni!
Urmează mirosul.
Du-mă la Stine.
"Planul ingenios al lui Stine a funcţionat perfect.
Casa Groazei era înspăimântătoare.
Nu atât pentru Stine, cât pentru ceilalţi.
Dar a oferit adăpost faţă de teroarea adevărată
care pândea afară".
Ai vrea tu.
Ne-a găsit. Repede, urmaţi-mă.
Tată, ai plecat fără să-ţi iei la revedere.
Încerci să te ascunzi de mine?
Este ca şi cum te-ai ascunde tine însuţi.
Am fost cel mai bun prieten al tău, iar tu mi-ai întors spatele.
M-ai încuiat, m-ai întemniţat în paginile cărţii.
Ani de zile m-ai ţinut pe raftul bibliotecii.
Cheia era chiar acolo.
Şi nu ai folosit-o niciodată.
Nu eşti real, Slappy. Eu te-am creat.
Pot să scriu să nu mai exişti.
Am păstrat monstrul ăsta doar pentru tine.
- Salută-l pe prietenul meu gelatinos. - Fugiţi!
Este Blob Cel Care Mănâncă Pe Toată Lumea. Nu-l lăsaţi să vă atingă.
Trebuie să ajungem undeva la înălţime.
Roata Ferris.
Zach, ia-o înainte. Eu o să-l ţin pe loc.
Tu termină cartea.
Ce? Ce să scriu?
- Care este sfârşitul? - Povestirea pe care am scris-o.
Este ceea ce se petrece chiar acum. Poţi să faci asta. Termin-o.
Aşteaptă.
Tată!
Hannah, o să fie în regulă, bine?
Trebuie să terminăm cartea.
Bine.
Nu este prea distractiv, nu-i aşa?
Începem.
Bine.
Cum îţi place, tată?
Lumea este la îndemâna ta, dar nu te poţi mişca.
Eşti captiv.
Aşa se simte să fii închis în cărţile tale.
Stai. Cartea. Unde este?
"Pe când monştri s-au întâlnit,
Zach a închis ochii,
iar monştri au fost înghiţiţi
înapoi în lumea de hârtie şi cerneală.
- Poţi să dactilografiezi mai rapid? - Asta e prima mea dată...
- Când folosesc o maşină de scris. - Continuă.
Eureka, eureka, 23-69...
Vin. Ce o să faci?
Termin-o, Zach.
"Unul câte unul,
monştri au dispărut
înapoi în carte,
şi nu au mai fost văzuţi...
niciodată. Sfârşit."
- Gata. - Ce se întâmplă acum?
O să aflăm.
O să murim cu toţii!
Ţineţi-vă!
Ţineţi-vă bine!
Unde este centura în chestia asta?
Să mergem.
Bine.
Sunt în regulă. Sunt în regulă.
Bine. Grăbiţi-vă. Toţi monştri vor fi aici din clipă în clipă.
Toţi monştri.
Stai. Ce aştepţi?
Haide, deschide cartea.
Hannah, este ceva ce trebuie să ştii.
- Nu o să-ţi... - Deschide cartea, Zach.
Nu, nu. Nu înţelegi.
Dacă deschidem cartea, asta înseamnă...
Înseamnă că voi fi captivă pe raftul bibliotecii pentru totdeauna.
Ştiai?
Câte perioade grozave de 16 ani poate avea o fată?
Zach, e timpul să trecem mai departe.
Acum deschide cartea, pisică speriată.
Nu.
- Bine. Atunci o să o deschid eu. - Aşteaptă. Nu. Hannah!
Stai, Hannah. Te ţin eu.
Poate dacă te ţin suficient de strâns...
Trebuie să-mi dai drumul, Zach.
Slappy nu e fericit!
Nici Stine!
Marionetă proastă!
Ne vedem în visele tale!
O să fii în regulă.
Întotdeauna o să fiu în imaginaţia ta,
acolo unde este de fapt locul meu.
Sunt tristă doar că n-am apucat să dansăm împreună.
Aşteaptă.
Da. Încă un strat şi ar trebui să fie în regulă.
Să mergem, dnelor şi dlor.
Bine aţi revenit la cursuri, copii. În regulă, bine aţi revenit.
Hei. Ai grijă.
Înapoi la învăţat. Haideţi.
Bine. O să-ţi dau un avans de 60 de secunde.
Este în regulă, mamă. Să intrăm împreună.
Foarte matur.
Îţi place asta.
Poate după pauza orei a patra.
Bine. Asta ar fi grozav.
Eşti în regulă? Respiri? O să fii grozav.
Bine? Arăţi grozav. Miroşi grozav.
Dumnezeule, ce este asta?
Mă frec cu coriandru în fiecare dimineaţă.
Desigur că faci asta, salsa mea mică şi sexi.
Du-te.
Bine. Plec la slujbă.
Ce am pentru tine?
Uite.
S-a dus prea departe. L-am prins.
Bună ziua.
Numele meu este dl R. L. Stine,
şi voi fi noul vostru profesor de engleză,
pentru că dl Boyd încă se recuperează de pe urma rănilor
suferite în atacul insectei mutante.
Acum...
fiecare povestire spusă vreodată
poate fi desfăcută în trei părţi distincte.
Începutul,
mijlocul
şi răsturnarea de situaţie.
- Bună, dle Stine. - Bună, dle Black.
Cine este?
Este noul profesor de teatru.
- Pot să te întreb ceva? - Desigur.
Îţi este dor de ea?
Nu trece nicio zi fără să nu mă gândesc la ea.
Dar va fi întotdeauna aici înăuntru...
şi acolo înăuntru.
Şi acolo înăuntru...
Şi aici înăuntru.
Şi de asemenea, chiar acolo.
Este posibil să mai fi scris o singură carte.
Hannah.
Eşti... Eşti reală.
Te-ai întors.
Trebuia. Îmi eşti dator cu un dans.
Haide, să mergem.
Răzbunarea Băiatului Invizibil
Ai uitat de mine.
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
-= www.OpenSubtitles.org =-