Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
O mie de cartuşe, 357 Magnum, oţel.
O mie de cartuşe, 380, silenţios.
În regulă. Numărul contului e 65934752.
Vă rog transferaţi în contul 6197185753.
- Am înteles. - Mulţumesc.
Domnule?
- Ce e? - Vreau să vă citesc ceva.
- Lucrez, Marcella. - Ar trebui să auziţi asta.
Bine.
"Dragi absolvenţi ai liceului Pointes.
Vă vine să credeţi că au trecut deja 10 ani de când aţi părăsit Grosse Pointe?
Unde sunteţi acum?
Sunteţi într-o călătorie cu o canoe în Outward Bound, precum Brook Stinson?
Sau poate vă ocupaţi de apariţiile publice ale NFL
precum Leslie Gunther.
Sandy Glasser e proprietara unui magazin de brânzeturi.
Răsfoind albumele şi privind pozele din liceu ne revin atâtea amintiri.
Unele bune, altele rele, dar toate interesante.
De câte ori auzim despre realizările voastre,
şcoala se mândreşte cu voi şi cu ceea ce faceţi."
O clipă te rog.
"Fiind absolvent al clasei din anul 1986,
sunteţi o persoană specială.
Ţineţi minte: nu există niciun loc în care puteţi merge
fără să fi învăţat cum să mergeţi acolo deja. '
- Orice o fi însemnând asta. - Arunc-o la gunoi.
M-am gândit că v-ar face bine aşa ceva. Alte afaceri, noi relaţii, ştiţi dv.
Nu mă mai tachina. Doar ştii cu ce mă ocup.
Tocmai am vorbit la telefon cu un client foarte nemulţumit.
Spune-i că nu e problema mea.
Am fost plătit pentru numai o treabă: ciclistul.
Încearcă să afli ce naiba căuta Grocer acolo
-...şi mai discutăm. - Dl Grocer e pe cealaltă linie. Întrebaţi-l.
Fă-mi legătura.
Martin, unde eşti?
- În Budapesta. - Oraşul Catedralelor.
Da, te văd acolo Ia marginea Dunării.
- Aş vrea să discutăm puţin. - De ce nu-mi trimiţi un email?
Nu, aş vrea să discutăm faţă în faţă.
- Adică personal? - Da, m-aş bucura să te văd, puştiule.
- Haide. Ce mai faci băiete? - Ce mai faci?
- Bine. - Bun.
E un fel de telepatie mentală, proiecţie astrală, înţelegi?
Da, te văd.
Ce vrei?
Vreau să înfiinţez o mică companie care ne-ar da posibilitatea,
nouă, celor cu profesia asta specială, de a evita situaţii jenante.
- Poftim? Un fel de sindicat? - Nu. Mai degrabă un club.
- Munceşti mai puţin, câştigi mai mult. - Grozavă ideea, dar nu, mulţumesc.
Nu.
- Îţi aminteşti de Burma? - Da.
Nebunul acela, generalul Kwang?
Ai fost un colonel în armata aia.
- Da. - Ţi-a vândut toate tancurile alea.
- Le-a trimis în Alabama. - T-34. M-am distrat pe cinste.
- Da, a fost amuzant. - Tocmai, puştiule.
Am putea lucra din nou împreună.
Am câştiga bani mulţi ucigând oameni importanţi.
Vreau să înfiinţez ceva din care am putea avea acţiuni,
acţiuni de bază.
Şi tu ai fi preşedintele acestei organizaţii,
sau un fel de tată-model pentru mine.
- Dacă vrei un tată, am să te bat la fund. - Las-o baltă.
Suntem angajaţi la preţuri mici.
- Suntem prea mulţi. - După treaba de la Berlin, ce să facem?
- Reţeaua sovietică s-a prăbuşit. - Piaţa e luată cu asalt.
Uite ce văd eu. Misiuni pe bani puţini.
Da?
Ascultă, nu vreau să joc împotriva ta.
- E adevărat. - Cât de adevărat?
Fraţii Morango. Traficanţii din Germania de est.
- Nu-mi plac tipii ăia. - Tipele filipineze...
- Cea mică, pitica... - Cei cu cuţitele.
- Reginele asasinatelor. - Ai o echipă pe cinste.
- Toată lumea ni se alătură. - Dar eu nu.
Aşa că nu în mă luaţi în vizor, tu şi colegii tăi.
În regulă. Ştii viaţa îţi oferă adeseori o a doua şansă.
Şi asta e a doua şansă a ta. Să te gândeşti la oferta mea.
- Gândeşte-te bine. - Aşa voi face.
- Oricum am să pun mâna pe tine. - Da, pui mâna pe ce? Vezi-ţi de treabă.
- Hei... popcorn. - Cum zici tu.
- Mă bucur că te-am văzut din nou. - Da. Şi eu, prietene.
Îţi place zona Pacificului de nord-vest, cu ceaţa şi tot?
N-am mai fost acolo de ani întregi.
- Ne mai vedem noi. - Da. Arăţi grozav.
Mă bucur că ne-am văzut din nou. Să conduci cu atenţie.
- Da. - "Aşa că întoarceţi-vă
Ia vechiul stejar.
Semnat, Comitetul de reuniune al Pointes High."
Eşti concediată. Să nu-mi mai citeşti asta niciodată!
Nu închideţi! Aţi citit oferta de ieri?
- O clipă. - E în franceză.
E o barcă a fundaţiei Greenpeace. O treabă uşoară.
Nici gând.
Nu sunt lipsit de scrupule.
Ascultă, e totul pregătit pentru sosirea mea la Miami?
Da, dIe.
Foarte bine.
Dle? Vă simţiţi bine?
În ultima vreme nu păreţi a fi în largul dvs.
Nu vă supăraţi că vă întreb, este munca de vină?
Începe să vă afecteze?
Pentru că atunci când eşti invitat la revederea de 10 ani,
timpul pare să vină din urmă.
Vorbeşti despre un sentiment de mortalitate sau despre frica de moarte?
Păi, nu m-am gândit chiar la modul ăsta.
- Te-ai dus la revederea promoţiei tale? - Da.
Toţi arătau de parcă s-ar fi umflat pur şi simplu.
De ce ţii neapărat să merg la revedere?
Mi se pare amuzant faptul că şi dv proveniţi de undeva.
La revedere.
La naiba.
Orice te deranjează din ceea ce fac, nu o voi mai face.
Eu n-am nicio legătură.
- Bună dimineaţa. - Bună.
Dle, pot să intru?
Dă-mi o secundă.
- Dle, sunt foarte nemulţumiţi. - Şi eu la fel.
Trebuia să pară un atac de cord. Să moară în somn.
S-a mişcat, ce era să-i fac.
Cercetările spuneau că la ora aia ar fi trebuit să doarmă tun.
- N-am ce-i face. - Dle, asta e o firmă foarte importantă.
- Vino aici. - Am încheiat multe afaceri cu ei
de-a lungul anilor şi dau vina pe dv pentru încurcătură.
Au spus că trebuie să îi compensaţi.
- Când? - Un canar s-a decis să ciripească.
Îl vor da afară luni dimineaţă.
- Trebuie să-l rezolvi weekend-ul acesta. - Weekendul acesta?
Nu. E imposibil. Spune-le că am nevoie de pregătire, ca de obicei.
Unde?
Toată treaba asta îmi dă o senzaţie ca de pisică neagră, vineri 13...
E în Detroit.
Vă puteţi rezolva treaba şi vă puteţi opri şi la Grosse Pointe pentru revedere.
Uite cum stă treaba... Chiar aş vrea să nu mai aduci vorba de asta.
Dle, nu depinde de mine.
Zeii vor să mergeţi acasă
şi să ucideţi pe cineva cât timp vă aflaţi acolo.
Ai putea spune că decizia lor este de nestrămutat?
De nestrămutat, dle.
V-am rezervat un loc pentru zborul de mâine dimineaţă.
Dă-mi dosarul.
Bine, ascultă. Te voi suna din Detroit.
Să nu uiţi să iei rufele de la spălătorie şi să hrăneşti pisica.
- Nu vă uitaţi identitatea. - Bine, mulţumesc.
Îi spui te rog doctorului Oatman că acuma plec?
- Desigur. - Bine?
- Pa. - Pa.
Am fost invitat la revederea de 10 ani.
Sunt într-o dilemă, adică nu ştiu dacă chiar vreau să merg.
E în Detroit. M-am născut acolo,
dar nu ştiu dacă mai am ceva în comun cu oamenii de acolo.
Sau cu orice altă persoană.
Fiecare are soţi şi soţii, copii, case şi câini.
Au ajuns să facă parte din ceva.
Ei pot vorbi despre ceea ce fac, pe când eu ce aş putea să le spun?
"L-am ucis pe preşedintele Paraguayului cu o furculiţă.
Tu ce ai mai făcut?"
Mă gândeam că ar fi trist.
Ar fi chiar trist.
N-ar trebui să iei notiţe?
Nu iau notiţe, Martin, pentru că nu sunt doctorul tău.
- Te rog nu începe iar cu asta. - Martin, sunt implicat emoţional cu tine.
Cum adică?
- Mi-e frică de tine. - Frică.
Şi asta e o implicare emoţională.
Ar fi lipsit de etică să lucrez cu tine în asemenea circumstanţe.
Nu crezi că eşti supărat pentru că ţi-am spus cum îmi câştig existenţa?
Te-ai supărat şi asta afectează dinamica dintre noi?
Martin, nu mi-ai spus cum îţi câştigi existenţa.
- Ba da ţi-am spus. - Nu mi-ai spus
...timp de patru şedinţe. Apoi mi-ai spus, iar eu am zis:
"Nu vreau să lucrez cu tine. '
Şi totuşi te întorci în fiecare săptămână la aceeaşi oră.
Asta mă deranjează.
Şi pe deasupra, dacă ai comis vreo crimă
sau dacă ai de gând să o faci,
-...trebuie să înştiinţez autorităţile. - Cunosc legea, bine?
Nu vreau să vă împiedic. lau şedinţele astea în serios.
- Şi ştiu unde locuiţi. - Uite, vezi?
N-a fost frumos ce ai spus. Nu intenţionai să mă faci să mă simt bine.
E ca un fel de intimidare lipsită de subtilitate
şi mă cuprinde neliniştea când vorbeşti aşa.
- Adică este... - Glumeam doar.
- Nici nu m-am gândit la asta. - Ba da te-ai gândit.
Ai gândit-o şi ai spus-o. lar acum eu urmează să mă gândesc
să fiu creativ şi cât mai interesant
altfel Martin îmi va zbura creierii. Mă ţii ca ostatic.
- Nu e corect. - Vreau doar să lucrez.
Trebuie să-mi fac puţină ordine în viaţă.
V-am citit cărţile. Cele care sunt în top 20.
- Sunt cărţi fantomă, Martin. - Poftim, şi Anihilarea Morţii?
- Da. - Pe cine ucid? Dilema unui războinic?
- E în topul 20 al lui New York Times. - Păi, nu ştiu ce să zic.
Ce le spui celorlalţi pacienţi? Cum procedezi?
Întreabă-mă cum mă simt.
- Cum te simţi? - Mă simt tensionat.
Lipsit de pasiune. Plictisit. E greu să fiu bine dispus.
Am probleme la lucru.
Probleme cu planificarea şi execuţia. Sunt stresat.
Nu vreau să-ţi sugerez să faci ceva ce nu ţi-ar place să faci
dar ar trebui să te gândeşti că poate o parte din problema ta,
o parte din ceea ce te face să te simţi rău,
e faptul că ucizi mulţi oameni.
Poate se găseşte undeva în fundal.
Fii serios. Dacă o să apar la uşa ta
e posibil ca tu să fi făcut ceva care m-a făcut să vin.
- Nu mă interesează lucrurile alea. - Care lucruri?
Moralitatea.
Nu vreau să vorbim despre muncă.
Nu cred că ocupaţia unui om reflectă neapărat ceea ce este el cu adevărat.
Deci ce facem? Vorbim despre vise? Ce urmează?
- Cum e procedura? - Vorbim despre vise. E alegerea ta.
Bine. Am avut încă unul despre Debi.
Fata aceea care te obsedează?
Nu crezi că "obsedat" e prea mult spus?
Vise despre pierdere şi durere timp de 10 ani, legate de aceeaşi persoană?
Da, poate e prea mult spus.
Am avut unul în care eram iepuraşul din reclamele de la televizor.
- Cel cu... - Iepuraşul cu bateria.
Da. Eu eram iepuraşul.
Sună ca un vis tare trist.
- Serios? De ce? - Da.
Martin, e un vis groaznic. E foarte trist să visezi iepuraşul acela.
Nu are creier. Nici sânge. Nimic care să-l animeze.
Continuă să bată aiurea la tobele alea
şi tot bate şi bate la nesfârşit.
- A expirat timpul. - Deja?
Chiar vrei să terminăm şedinţa la jumătate?
Nu putem să ne prefacem că avem o relaţie normală de doctor-pacient?
Eu îţi cer un sfat, tu mi-l dai.
Ştii, sfat. Să merg la revederea aceea?
- Da, pleacă din oraş. - Mulţumesc.
Întâlneşte-te cu prietenii vechi, bea ceva,
- Du-te şi la... cum o cheamă. - Debi.
Debi. Nu ucide pe nimeni timp de câteva zile.
- Vezi cum e. - O să trag către aşa ceva.
Nu, să nu tragi. Nu trage către nimic.
"Contractul pentru servicii în Detroit e terminat?
Va fi executat de alt prestator la preţul original. '
Ce naiba de alt prestator?
Haide.
Pregătirile au fost făcute deja.
Ticălosul de Martin Blank.
Mi-a luat de sub nas treaba din Detroit.
Agent Farrell.
Da, interior 1 7 15, vă rog.
- Da. - Lardner?
- Da. - Am numele porumbelului.
Soseşte azi pe aeroportul din Detroit.
Cu intenţia de a elimina un martor federal cheie.
Sfatul meu e să-l aşteptaţi să ajungă Ia martor şi apoi îl lichidaţi.
Nu l-ai cunoscut pe Martin Blank.
Grocer mi-a spus despre el.
Îţi spun că nu ştii cum e Martin Blank, da?
Nu. Acum 1 7 luni eram în Lisabona cu treabă şi era şi el acolo.
Nu a mai fost la Lisabona din 1990.
Ştii cum ştiu? Citind dosarul.
- Citeşte-l şi tu. - Nu, de fapt,
am vorbit cu el în Bonn.
Tu mereu trebuie să-i ştii pe toţi.
De ce nu-mi iau eu liber weekend-ul ăsta
şi îl omori tu, dacă sunteţi aşa de apropiaţi.
Bine, aşa voi face.
Sunt Debi Newberry, ascultaţi WGPM FM, Grosse Pointe, Fereastra către Pointes.
I-aţi ascultat pe Massive Attack, Public Enemy, Morphine,
preferata mea, şi chitara lui Duane Eddy.
V-au plăcut Toots and the Maytals, nu?
Şi după cum ştiţi, weekend-ul acesta are loc revederea celor din Pointes High.
În onoarea acestui eveniment grandios
vă ofer un weekend cu hit-urile anilor '80.
Rămâneţi cu Fereastra către Pointes, şi vă voi ţine la curent
cu toate prostioarele legate de revedere.
Ştiu că toţi se întorc către rădăcinile vietilor lor.
Ştiţi ce vă spun eu?
Lăsaţi-vă rădăcinile în pace.
Relaxaţi-vă şi bateţi-vă capul cu asta:
Care părţi sunt moarte în toţi oamenii buni?
Inima sau mintea?
Iată încă o ceaşcă de cafea rece de la trupa The Clash.
Bine v-am găsit, localnici.
Liceul Pointes
Dnă K. Dnă Kinetta, sunt Martin.
Martin, Dumnezeule.
- Tu eşti. - Bună.
Dumnezeule.
Eşti cea mai faimoasă dispariţie din Detroit din ultima vreme.
Nu v-aţi schimbat deloc, dnă K.
- Vreau să spun că arătaţi nemaipomenit. - Mulţumesc, Martin.
Întotdeauna te-ai priceput la vorbe fără să dai impresia că ai fi linguşitor.
Pe unde ai umblat?
Credeam că vei ajunge la Princeton, sau Harvard.
Ne-ai păcălit pe toţi şi ai dispărut.
S-ar putea spune că m-am dus spre vest.
Pe urmele lui Horatio Alger, Davy Crockett, sau Donner Party.
Mulţumesc, am înţeles.
Încă mai predaţi oribilitatea de Ethan Frome?
- A fost scoasă din programă? - Da.
- E o carte groaznică. - Ai o cravată tare frumoasă.
Pari un antreprenor de pompe funebre.
- Vă place? - Da.
- Încă o mai imitaţi pe Mary Tyler Moore. - Mulţumesc. Ajunge.
- Mă bucur că v-am revăzut. - Şi eu.
- Încotro mergi? - Mă duc acasă.
Da?
- Au pus melodia mea. - Bine.
- Ai grijă de tine, Martin. - Mi-a făcut plăcere să vă revăd.
Doamna K...
MAGAZIN ULTIMART
- Iată bonul - Mulţumesc.
- O zi bună. - Mulţumesc la fel.
Ce cauţi aici?
Am program dublu. Ce altceva să fac?
De cât timp lucrezi aici?
- De câteva luni. - Da?
Şeful tău e aici?
- Nu, dar... - De când lucrează el aici?
- Nu vă spun. - Da? Tu unde locuieşti?
- Nici asta nu vă spun. - Unde locuieşte şeful tău?
Eu... Ce cauţi aici?
- Ce cauţi aici? - Lucrez aici.
Şi de când lucrezi aici?
- Doar de câteva luni. - Bine. Aşa o fi.
Uită toată treaba.
- Vă simţiţi bine? - Da.
Da.
Bună, sunt doctorul Oatman.
Lăsaţi un mesaj şi vă voi suna în timp util.
Dr Oatman, vă rog răspundeţi. Răspundeţi. Sunt Martin Blank.
Mă aflu aici unde obişnuia să fie sufrageria sa
şi nu mai e aici, deoarece casa mea nu mai există, în locul ei e un magazin.
Nu mai pot merge acasă, Oatman.
Dar măcar pot face cumpărături.
Răspunde! Ştiu că eşti acolo, Oatman.
Ştii cum vrei să-l mierlim pe tipul ăsta?
Nu poţi să spui "ucidem"?
Mereu trebuie să o îndulceşti. Haide, să o ştergem.
Marcella.
Nu contează. Află unde e mama mea.
O vreau pe mama mea.
Scuzaţi-mă. Unde aş putea s-o găsesc pe Mary Blank?
E chiar acolo.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Iată-l. E chiar Martin.
Mamă.
Haide stai jos.
Nu e prea frumos, dar ia loc.
Sunt amuzante.
Bună, Martin.
De ce porţi negru?
Parcă ai fi un gangster.
Am vorbit cu tatăl tău zilele trecute.
- Cred că asta ar fi cam greu de realizat. - Nu, chiar deloc.
- Nu? - Nu.
Mi-ai spus că iei litiu.
Da. Bârfitorii ăia.
Ne-am distrat nu-i aşa, Martin?
Mă bucur să te revăd din nou.
Mamă ce s-a întâmplat cu casa şi cu toţi banii pe care ţi i-am trimis?
l-au furat. Nu am nevoie de bani.
Ştii, timpul face minuni.
Timpul.
- Şi tu ai nevoie de timp. - Dle?
Mă scuzaţi. Trebuie să-şi ia medicamentele.
Asistenta Scott e cea mai bună prietenă a mea.
Ne-am cunoscut deja.
- Bine. - Bine.
Doamne. Am atâtea de făcut.
O să fie bine.
Bine?
Bine.
Ce se întâmplă?
Mamă?
Da?
Eşti al naibii de arătos. Cum te numeşti?
Martin.
Martin, bine.
Deci nevasta colonelului ca Judy O'Grady,
sunt gemene pe dedesubt.
Ce prostie.
NĂSCUT: 12 IUNIE 1931 DECEDAT: 1 MARTIE 1989
Descoperă EXPLICĂ CREAŢIA
S-a întors Martin.
Bună, sunt Debi Newberry,
rămâneţi aproape de telefoane pentru că în curând vă voi oferi bilete
la concertul Palace din această sâmbătă seară la Cobo Hall.
Pentru bilete sunaţi sau mergeţi la Cobo Hall şi menţionaţi numele meu.
Glumeam.
Bună.
Şi acum The Specials,
cu una din melodiile lor.
Sunt Martin.
Ştiu cine eşti.
N-ai murit.
- Bună. - Bună. Strânge-mi mâna.
Ce mai faci?
Cum eşti? Mă bucur să te revăd.
Arăţi minunat. Cât timp a trecut? Zece ani?
Cât timp a trecut?
De când m-ai lăsat baltă în noaptea balului şi ai dispărut fără nicio vorbă?
Da, 10 ani.
Da.
Povesteşte-mi despre tine.
Locuiesc în California, călătoresc mult cu afaceri.
- Asta-i tot? - Da.
În 10 ani?
Da.
Speram să aud că ai fost răpit de extratereştrii.
Am avut şi eu câteva puncte mai culminante de ici-colo
dar anii au trecut ca vântul.
Deci care-i afacerea asta a ta?
Ucigaş profesionist.
- Îşi dau şi asigurare dentară? - Nu.
Trebuie să plec. Deci lucrezi? E fantastic. E o emisiune grozavă.
O tot ascult. Adică de când sunt din nou în oraş.
- Dar mă voi întoarce. - Câte şanse sunt de data asta?
Amuzant. Ne mai vedem.
M-a vizitat cineva venit din trecut,
trezind un sentiment uitat de multă vreme.
Ştiu că ar trebui să fiu supărată şi chiar sunt.
- Ce face? - N-am nicio idee.
Spune două vorbe şi apoi iar dispare.
Doamne. Ce sentiment e ăsta?
O fi durere? Panică? Plăcere?
- Mi-o fi foame? Cui îi e foame? - 79,5.
Primii cinci ascultători care sună vor primi un mic dejun sentimental la Cuppa Joe's,
din partea iubirii pierdute a vieţii mele.
Omul care a dispărut.
Omul care păşeşte din nou în clădire
şi în cabina mea.
Stai jos.
Bine, să alegem o zi la întâmplare. Primăvara anului '86.
ÎN DIRECT
Doi tineri îndrăgostiţi.
- Sunt în direct? - Da.
Fata poartă o rochie de bal de 700 de dolari,
e pe scările din faţa casei ei, aşteptând cea mai romantică seară din viaţa ei.
Băiatul nu a venit, până acum.
Deci care e întrebarea?
- Unde am fost? - Sau "Ce s-a întâmplat, dle Blank?"
Nu ştiu. Aş putea să dau explicaţii
dar ar suna mai mult a justificare, a scuză.
M-am gândit că venind acasă, să-mi văd prietenii
şi să te văd şi pe tine, normal,
ar fi cea mai importantă parte din ecuaţie.
Nu a... Nu mi-a ieşit bine. Nici măcar nu a fost ideea mea.
Toată chestia asta a fost ideea psihologului meu.
Te deranjează asta?
Aşa. Deci te-ai întors cu o întârziere de un deceniu
cu scop terapeutic
şi vrei să rezolvi treburile dintre noi doi.
Deci întrebarea ar fi: îţi dau voie să te apropii de mine
-...sau chem paza? - Nu cred că ar fi o idee bună.
Grosse Pointe, am nevoie de ajutor, 555-W-G-P-M.
Nu crezi să am putea sta la o cafea,
să-ţi explic totul şi să-mi cer scuze?
Haide, Marty, se potriveşte aşa de bine cu weekendul meu despre anii '80.
Ar trebui ca o fată cu inima frântă să îi dea tipului o a doua şansă?
Să trecem la apeluri.
Eşti în direct.
- Bună, Debi, sunt Gail. - Bună, Gail.
Eu nu l-aş primi înapoi încă.
L-aş trece prin foc şi pară, l-aş pune să stea pe jar.
- Fă-l să se milogească de tine. - Crud. E crud ce spui, Gail.
N-am putea discuta într-un cadru mai intim?
Fă-I să cerşească. Ce naiba...
Următorul apel, eşti în direct.
Debi, sunt Nathaniel. Nu cred că chiar îi pare rău.
Adică eu nu l-aş lăsa să revină în viata mea.
Şi l-aş pune să poarte el rochia aceea de baI.
Mai are cineva întrebări pentru Marty?
- Eu aş avea una. - Lasă ăla jos.
Am o întrebare pentru Marty.
- Următorul apel, eşti în direct. - Da, bună, Debi.
Ascultător fidel, e prima oară când sun. Iubesc emisiunea.
Deci Martin, care-i treaba, vii fără medalii?
Nu ţi-a dus nimeni dorul?
Nu crezi că ar trebui să-i spui pentru ce ai venit de fapt în oraş?
Ştii ce ne place nouă? Ne plac tipii duri ca tine.
Mulţumesc, au fost chiar Michigan Militia, cu ultimul lor hit.
Acum serios, oameni buni. Să-i dau atenţie tipului ăstuia?
Marty, ai vreun răspuns mai personal
-...pe care vrei să-l împarţi cu noi? - Nu.
Dă din cap în semn de "nu".
La radio, asta înseamnă de obicei sfârşitul interviului.
Grosse Pointe, Michigan, vă aud tare şi clar.
Dacă iubiţi ceva, daţi-i frâu liber.
Dacă se întoarce la voi, este...
o imagine stricată.
La naiba. Nu-mi mai ascult veci instinctul.
Marty.
Paul.
- Nu mă lăsa în suspans, prietene. - Bună.
Ce mai faci?
Hei. Uită-te la tine.
- Hai la o plimbare. - Sigur.
- Mi-am parcat maşina după colţ. - Bine.
Da. Credeam că ai intrat într-o sectă sau ceva.
Oamenii se aşteptau să te întorci purtând o pâlnie şi pantaloni de hârtie.
- N-aş face bani aşa. - Aşa crezi tu.
- Uită-te la tine. Ai devenit respectabil. - M-am săturat să tot stau pe margine.
Am intrat în joc. M-am apucat de lucru serios.
Aşa că dă-te şi tu jos de pe cal
-...şi nu fi aspru cu amicul tău. - A fost urât din partea mea.
Da, a fost.
- Hai să recuperăm timpul pierdut. - Da, haide.
Am intrat în afaceri imobiliare. Acum duc ultimele tratative cu nişte cumpărători.
- E BMW-ul tău? - Da.
- În Detroit? E un sacrilegiu. - Păi, ghici de la cine o am?
- N-am idee. - Bob Destepello.
- Bob Destepello ţi-a vândut o maşină? - Da.
Nu el ţi-a fracturat clavicula şi ţi-a furat femeia?
- Ba da. - Deci afaceri imobiliare?
Da, lucrez cu nişte proaspăt căsătoriţi care se hotărăsc tare greu.
O să-i ţin de mânuţă ca să-i ajut să gândească mai limpede.
Nu are vreo legătură cu Frank Lloyd Wright?
Ştii ceva? Ba da. Jur că...
Blank!
Hei, Blank.
Treceam pe aici şi te-am văzut.
Am crezut că ne face cineva probleme, dar apoi te-am recunoscut.
Terry Rostand. Ce mai faci? Liceul Pointes.
Terry Rostand. Da, tu eşti tipul care mereu...
- Da, îmi aduc aminte de tine. - Da, '86.
Ce mai faci? Arăţi bine. Te-ai făcut poliţist.
- Frumoasă insignă. - Nu, nu sunt ofiţer.
Insigna nu simbolizează nimic. E doar o emblemă a companiei mele.
Nu reprezentăm legea, apărăm doar drepturile proprietarilor.
- Înţeleg. Mişto. - Da.
- Îmi mai explici puţin? - Desigur.
Când ai voie să recurgi la acţiuni cu consecinţe mortale?
Păi ştii, impozitele oferă serviciile de bază, poliţie şi ce-o mai fi,
dar clienţii noştri au nevoie de mai mult.
Deci dacă te găsim încălcând vreo proprietate, facem ce trebuie făcut.
Deci dacă eu arăt suspect pe proprietatea clienţilor tăi,
şi circumstanţele o impun,
ai dreptul să mă împuşti?
- Corect. - Super. Cum ai ajuns la slujba asta?
Aveam nevoie de oameni.
- Am urmat un curs de doar 2 săptămâni. - E bine.
- Arăţi bine. - Mersi.
Este o frumuseţe, ce vă mai pot spune?
Vă veţi creşte familia într-o operă de artă. O operă de artă în alta.
Da.
Păi...
Mereu am crezut că nu vreau o viaţă stabilă
dar când vă privesc pe voi doi şi pe casa asta,
când îmi va veni vremea,
o să vreau o casă ca asta, o soţie ca tine.
- Şi veţi fi în siguranţă aici. - Trebuie să plecăm.
Daţi-mi un telefon. Nu veţi apela la altcineva, nu?
Cu siguranţă nu.
Drăguţ cuplu. Dar nu cred că vor cu adevărat să o cumpere.
Nu cred că eşti tu în măsură să stabileşti asta.
De la 1 1 :00 la 15:00 le arăt casa oamenilor.
Nu păreau oameni care ar...
Te-a sunat cineva, Terry?
Nu, eram în trecere doar
şi am văzut oameni pe aici.
Eram numai eu. O singură persoană.
Aşa credeam. Eram doar în trecere.
Le arăt oamenilor casa, ţi-aş fi recunoscător dacă nu ai veni şi tu.
Ştiu, dar dacă vii în cartier neanunţat...
- Ai primit vreun apel? - Nu, dar nu cunoşti semnalele.
- Ai primit vreun apel? - Nu, pornesc pur si simplu.
Trebuie să pleci.
Eu cunosc zona mai bine decât tine.
Şi de multe ori nu cunoşti codurile când verifici casa
şi se declanşează alama.
Da, desigur.
Îmi pare rău pentru chestia cu stabilitatea...
Nu-ţi face griji, nici măcar...
De obicei nu caut să-mi influenţez prietenii
dar am o proprietate excelentă pe care ar trebui s-o vezi.
- Am ceva timp liber. - Trebuie să scap de o povară.
- Ai fost să-ţi vezi vechea ta casă? - Da. Au demolat-o
-...în folosul comunităţii. - Da, eu am încheiat târgul.
Am încercat să bag o familie acolo dar Ultimart au avut cea mai bună ofertă.
Mersi că ai profitat pe urma copilăriei mele.
Uită-te la casa asta nou listată.
- E casa lui Debi. - Da, ţi-a cam revenit în minte nu?
Nu, tu mi-ai adus aminte de ea.
Da.
Ce-ţi mai face familia?
Nu ştii? Desigur că nu ştii.
- Părinţii mei au divorţat. - Au divorţat?
Da, tata s-a încurcat cu o tipă.
E cu vreo 20 de ani mai tânără decât el. Puţin mai mare ca mine. E nasol.
Şi mama face lămpi din ceramică.
la bucăţile, le pictează...
Şi sora ta? S-a măritat cu tipul acela, Kenny?
- Kenny? - Da, le-a mers relaţia?
Fii serios. Tipul a fost închis trei ani la Joliet.
Au pus o brăţară din aia pe el, ştii tu.
Ştiu tot timpul unde se află. Cred că acum e la Pizza Hut.
- Atunci să nu mergem acolo. - Nu.
Da... Deci arăţi bine, îţi merge bine.
Mulţumesc. S-ar putea ca tu să fi...
Zece ani! Zece!
Unde ai fost vreme de 10 ani?
Am luat-o razna,
m-am înrolat în armată
şi am intrat în afaceri pe cont propriu.
Sunt asasin profesionist.
Trebuie să ai studii superioare pentru asta,
sau pur şi simplu te bagi pe fir? Sunt curios.
- Nu, e o piaţă accesibilă tuturor. - Accesibilă tuturor. E tare chestia.
Zece ani, omule! Zece ani!
Zece ani! Zece!
Zece ani! Zece ani!
Am luat-o razna, m-am înrolat în armată
am lucrat pentru guvern, am început singur o afacere,
sunt un asasin profesionist. E ceea ce fac!
- Bine, pot să mă alătur şi eu? - Da!
Fii serios.
Şi mama ta ce mai face? Mai e încă puţin... aeriană?
E dusă bine.
Bine, ne vedem la "Petrecerea am luat-o razna şi fac mişto de mine".
Pacific Trident Global.
- Am nevoie de nişte date. - Bună.
Cum a mers treaba?
Am s-o fac mâine.
Cum ţi se pare?
E bine.
E ca întotdeauna, nimic deosebit.
Chiar nimic deosebit.
Îţi Iaşi timp?
Ca profesionist doar?
Cam aşa ceva.
Uite, am ceva de făcut şi o voi face, bine?
Te-am sunat să te întreb dacă ştii cine mai e în oraş şi de ce?
Mă urmăresc două fantome şi un strigoi.
Dacă au încheiat afacerea şi cu altcineva, sau dacă vor să mă ucidă,
aş vrea să ştiu şi eu. Ar fi grozav dacă ai afla asta.
- Bine, am înţeles. - Pa.
Amelia? Aşteaptă o clipă.
Pacific Trident Global.
Janice?
Nu, unde naiba e? Am făcut comanda acum trei zile.
Nu, nu e bine.
Nu e în regulă. Lasă-mă să-ţi repet totul.
Trei mii de cartuşe subsonice de 9 mm.
Ştiai asta. Ţi-am dat-o pe lista aia blestemată.
Nu-mi pasă unde se află. Să-mi faci rost de ele acum!
Amelia?
Îmi pare rău.
Nu.
Nu, nu va ieşi o supă banală. E doar baza.
Pui puiul înăuntru. Trebuie să adaugi şi alte arome. Morcovii şi ţelina
sunt doar baza supei.
Ce naiba?
Mişto.
De ce ai făcut asta?
Nu eu am făcut-o.
Eşti bine?
Nu, nu sunt bine!
Uşurel.
Sunt rănit şi nervos. Trebuie să-mi caut o altă slujbă.
- WGPM FM. - Deborah, sunt Martin.
- Bună, Martin. - Ascultă, nu mi-a ieşit bine.
- Să ne vedem, dar nu a ieşit cum voiam. - A ieşit cum voiam eu.
Mă întrebam ce mai faci,
aş vrea să stăm puţin de vorbă. Dar nu ştiu dacă se va putea.
Bine, haide să vorbim.
Mă gândeam că putem merge undeva să vorbim şi...
- Eu vorbesc toată ziua. - Atunci ascultă numai. Poate...
Poate ne-am putea întâlni la Hippo Club în 30 de minute?
- Bine. - Apropo, sunt în direct,
-...ne aude toată lumea? - Nu în momentul de faţă,
dar tind să înregistrez totul pentru că nu se ştie niciodată.
Da, bine spus.
- Ne vedem acolo. - Bine.
Vreau să-ţi dau nişte explicaţii şi să...
Martin Blank.
- Pari foarte agitat. - Nu, nu sunt. E doar...
De ce te tot uiţi peste umăr?
Nu, doar că nu-mi place să am spatele... E din obişnuinţă.
Dar să lăsăm asta. Vreau să vorbim despre tine.
- Bine. - Să-ţi acord toată atenţia.
- Desigur. - Te-ai căsătorit.
E greu de imaginat. E incredibil.
Nu, e ceva normal, Martin. Se întâmplă mereu.
Nu e ca şi cum ai fi plecat doar pentru un weekend.
Pot să te întreb ceva? Dacă e prea personal, nu trebuie să răspunzi.
Ce s-a întâmplat de fapt?
Cred...
Cred că m-am căsătorit cu el ca să scap.
Nu-mi plăcea ce devenisem.
Cum era tipul? Nu contează. Uită că te-am întrebat.
Şi eu am păţit la fel când m-am înrolat în armată.
- E ca un fel de căsătorie. - În seara balului. E o nebunie.
Cum e posibil să te fi înrolat în armată?
Pur şi simplu am simţit nevoia s-o fac. Ştiu, nu are sens.
Nu, chiar nu are sens.
Ştii cât timp am pierdut în ciclul ăsta masochist, încercând
-...să-mi dau seama ce-am făcut? - N-ai făcut nimic.
E puţin cam târziu să-mi spui asta.
Credeam că ai fost ucis, sau că ţi-au spălat creierul.
- Speram să fie ceva de genul ăsta. - Îmi pare rău că te-am dezamăgit.
Aşa că hai, dă-i drumul. Ce-ai făcut în ultimii zece ani?
Trebuie să fi avut ceva experienţe despre care să merită să-mi vorbeşti.
- Experienţe proaste. - Ai cunoscut oameni?
- Oameni răi. - Eşti patetic. Ştii ce ţi-ar trebui?
- Ce? - Shockabuku.
Îmi spui şi mie ce înseamnă asta?
Un şoc, o lovitură spirituală care să-ţi schimbe percepţia pentru totdeauna.
Ar fi o chestie bună.
Cred.
As putea să te iau să mergem la revedere pe la ora 19:00.
Stai puţin. Am înţeles bine? Vrei să fiu
-...partenera ta la revedere? - Da.
- E incredibil. - Păi, ştii, ce naiba?
- Nici nu aveam de gând să merg. - Serios?
Da. Aveam de gând să fiu doar puţin răutăcioasă la radio.
- Da. - În plus, o să fie trist.
Poate. Dar dacă vrei să mergi, eu nu văd niciun motiv
-...pentru care nu am merge împreună. - Eu văd unul.
Cred că ai putea să-ţi deschizi inima, să mă ierţi. Ţi-ar face bine. Voi sosi la timp.
Doar apariţia ta ar fi un pas enorm.
- Mă mai gândesc. - Da?
- Da. - Dumnezeule. E Marvin şi Debi.
Sunt eu, Amy.
- Amy. - Da.
Încă mai sunteţi împreună?
Eraţi cel mai mişto cuplu.
Şi încă mai sunteţi. Îmi pare rău.
- E în regulă. - Uite. Vrei băutura mea?
- Nu-ţi face griji. - Debi, iubesc emisiunea ta.
- E atât de atemporală. - Da, durează cam mult uneori.
- Marvin, ai venit pentru revedere? - Da.
- Unde ai fost în ultimii 10 ani? - Da, Marv, unde ai fost?
Arăţi minunat.
- Lucrez la KFC. - Nu te cred.
Ba da. Vând biscuiţi şi sosuri în sud.
E amuzant eşti.
Îl cunoşti pe Tim, soţul meu?
Vă aduc ceva de băut în timp ce mai staţi de vorbă.
Îmi aduci un Stoli cu trei măsline şi o ceapă?
- Da. - Eu iau ce ea şi ea.
Sigur.
Bună.
Fata aia nu mai are încredere în mine.
Nu pricep de ce.
Încerc să-i recâştig încrederea.
Îmi termin băutura, o conduc la maşină şi mă întorc la hotel într-o jumătate de oră.
Ne vedem acolo?
- El e. - Da, ştim, mulţumim.
L-am tot urmărit până acuma.
Care e problema? Sunteţi plătiţi la oră?
Doar când subiectul face ceva ilegal putem să intervenim şi să-l terminăm.
Da.
De ce nu-l împuşcaţi pur şi simplu pe ticălos?
Pentru că nu suntem asasini dle Grocer.
- Lucrăm pentru guvernul american. - Hei, vine înapoi.
Nu vine înapoi.
Să vă ia naiba, băieţi.
Nu-mi place să fiu tachinat.
Nu te-ai schimbat deloc.
Nici tu.
- Da? Cum aşa. - Eşti exact cum te ţineam minte.
Da? Eşti îngrijorat?
Eu? Da. Am ceva probleme. Tu nu?
- Ba da. - Da? Şi ce-ai făcut?
Am încercat totul deja.
Am mers la nutriţionist, la farmacist, la psihiatru.
- Ce listă lungă. Te-a ajutat careva? - Nu pot spune sigur, dar trebuie încercat.
- E de datoria ta. - Da, patriot, desigur.
- Da. - Mai spune-mi despre problemele tale.
Şi-ţi spun şi eu despre ale mele şi apoi le rezolvăm în seara asta.
Nu aşa de repede.
- Încă eşti pedepsit. - Da, am uitat.
Mersi că ai venit să mă vezi.
- Deci există şi o doamnă secretă? - Nu, dar am o pisică tare drăguţă.
- Nu se compară. - Nu-mi cunoşti tu pisica.
E foarte cu pretenţii.
- E femelă sau mascul? - Nu-ţi pot spune, îi respect intimitatea.
- Eşti fericit? - Aşa ceva.
- Serios? - Într-un fel.
Vorbim în curând.
Bine.
Frumoasă maşină. Nu se mai cumpără modelele americane, nu?
- Alo? - Marcella, ce noutăţi ai?
Oraşul ăla e pus pe jar.
Am aflat câte ceva de la o asistentă de la Rothschild's.
Am bucătărit împreună. Am copiat totul aşa că trebuie doar să vă conectaţi.
Sunt conectat.
Îl avem pe Steven Lardner, alias Steve,
şi pe Kenneth McCullers.
Steve era un fel de gardian-spion din statul Ohio.
McCullers, luptător american venit din nord-vest,
-...vine din aceIaşi Ioc. - Ce treabă au aici?
Lucrează sub acoperire pentru Serviciile naţionale de securitate,
fac parte dintr-o campanie împotriva terorismului.
Caută un ţap ispăşitor.
- Grocer v-a dat pe tavă. - Grocer m-a tras pe sfoară?
- Sunteţi surprins? - Nu.
Trebuiau să vă prindă asupra faptului
dar se pare că nu au fost destul de rapizi, nu?
- Cine e strigoiul? - Tipul ăsta e tare rău.
Felix La Poubelle.
Un amator al afacerilor cu naţionaliştii basci.
Câteva misiuni cu separatiştii algerieni.
A devenit profesionist în urma unui debut incredibil la bordul unei nave de croazieră.
De acolo îl ştiam. E un ticălos.
A spălat bani pentru LikkenBakken.
Îi place arta americană tradiţională, dansurile sportive, pornografia...
Am priceput. El ce caută aici?
E implicat în afacerea din Oregon cu câinele ăla, Budro.
Aşa că veţi pleca de acolo, nu? Nu e bine. Trebuie să plecaţi de acolo.
- Aveţi avionul în seara asta, nu? - Nu mi-am terminat treaba.
Asta nu-i bine.
Am s-o rezolv mâine. E în regulă.
Mă îngrijorează siguranţa dv.
Trebuie să plec.
Da, toţi plecăm într-o bună zi, dar putem alege când să fie.
Nimeni nu-şi alege destinul.
Nu poţi să intri.
Eram prin zonă, aşa că m-am oprit puţin aici.
Voiam să te salut. Pot intra?
Poţi, dar numai pentru o clipă.
E de necrezut.
E exact la fel.
E un altar. E doar temporar.
Apartamentul meu a luat foc de Halloween.
Chiar aşa?
Nu mi-ai dat un răspuns încă.
- Am spus că vorbim mai târziu. - E mai târziu.
Mă gândeam că dacă mergem împreună
avem mai multe şanse să ieşim de acolo în viaţă.
Am putea face echipă, să ne ferim de capcane, mergem în tandem.
Ar fi mult mai sigur decât să mergem pe cont propriu.
Recunosc că sunt curioasă să ştiu cum te-au schimbat aceşti 10 ani.
Şi eu la fel.
Este acelaşi pat?
Patul magic.
Covorul magic.
Uite cum facem. Îţi dau un răspuns dacă ne jucăm de-a avionul.
- Bine. - Mişto.
- Gata? - Bine.
- Ţine-ţi picioarele jos. - Îmi amintesc.
Au trecut 10 ani.
- Zboară. Fii liberă. - Zbor! Emancipare!
- Eşti liberă? - Desigur. Da.
- Dacă intră tatăl tău? - Poţi să te joci şi cu el.
Bine. Poţi să vii după mine la ora 19:00.
Lasă-mă jos. Poţi să vii după mine.
Bine, poţi să pleci.
Vrei să plec deja?
Nu vrei să ne uităm la CNN, Crossfire, sau ceva romantic?
- Nu, avionul a fost destul. - Bine, plec. Am să plec.
Dar noaptea aceasta, mâine noapte, revederea asta va fi un pas important
în relaţia noastră.
Eşti un psihopat.
Nu te grăbi să dai verdictul
până nu cunoşti toate detaliile.
- Găsesc eu ieşirea. - Du-te.
Şi ai putea să încui uşa după mine
pentru că se întâmplă multe chestii neplăcute pe afară.
O să te sun eu. Am plecat.
Uite-l.
Omule, de ce nu facem şi treaba lui ca să o putem face şi noi pe-a noastră
şi să ne cărăm de aici?
Cum adică "treaba lui"?
Ce-s eu, ucigaş? Nu sunt un ucigaş cu sânge rece.
- Stai puţin... - Nu, tu să stai puţin.
Vrei să-l omori pe tipul bun fără să fii tipul rău.
Nu funcţionează aşa. Trebuie să aştepţi până când tipul rău îl ucide pe cel bun.
Apoi îl ucizi pe tipul cel rău şi tu devii tipul cel bun.
Ca să îmi fie mai clar:
dacă facem treaba lui, noi suntem tipii cei răi.
Şi dacă facem ce avem noi de făcut, suntem tipii cei buni?
- Da. - Grozav.
Hei, ia te uită.
Bună ziua, dle Grocer.
Azi foloseşte punga maronie.
Uşurel, şefu'.
Nu scrie în meniu despre "îngrijirea rănii prin care poţi să vezi".
Sus, arată-mi.
Ce faci în Detroit? The Red Wings au nevoie de prospături?
Bună, sunt Melanie. Să vă prezint câteva dintre specialităţi.
Astăzi servim Mă gândesc la Alfalfa. Este omleta noastră personalizată.
Sau omleta Gatsby din ouă vestice.
Dacă aveţi chef de ceva diferit,
puteţi servi Mi-am lăsat inima în San Francheezie.
- Tu ce iei? - Două ouă prăjite.
Fără partea aia albicioasă. Chiftele din cartofi bine prăjite...
Franzelă englezească şi o cafea.
Clătite din făină integrală şi o omletă din albuşuri.
Dv ce doriţi să conţină omleta?
- Nimic. - Asta tehnic nu e o omletă.
Nu vreau să avem o ceartă pe temă semantică. Vreau nişte proteine, bine?
Hai, Gerilă, mai cu viaţă. Lasă bucătarul să pună nişte coriandru. E bun la ficat.
- Nu vreau aşa ceva. - Puţină ceapă pentru circulaţie.
- Astea ce mai sunt? - Nutrienţi.
Uite ultimul răcnet în materie, puştiule. Durazac 15.
Faţă de asta, Prozac-ul e ca o cafea fără cofeină.
- Vrei câteva? Am borcane întregi. - Nu mă mai interesează.
Nu mă mir că ai frisoane. Şi nu-mi spune să "o fac," pentru că nu "o fac".
Neurofiziologul meu mi-a recomandat astea.
Sunt legale. În 5 ani o să le pună şi în apă.
- Pentru uz public, ca fluorul. - Fascinant.
Voiai să vorbim despre ceva anume? Aş lua micul dejun.
Am auzit despre explozia de la Ultimart.
- Ruşinoasă şi josnică treabă. - Era unul din membrii frăţiei?
Nu.
Vreau să colaborăm. Tipul era un francez care acţiona de capul lui.
Un dement din Ţara Bască, din zona Pirineilor.
Eşti sigur că numele de Oregon nu-ţi spune nimic?
Pacificul de nord vest, acum câteva luni...?
Nu-ţi aminteşti de niciun câine-minune pe nume Cujo?
- Budro. Da, Budro. Iisuse! - Săracii câini.
Da, încercam să le fac felul ălora trei nenorociţi.
Şi idioţii încercau să scape cu beţişoare de dinamită.
Câinele împrumutat, micul Budro, era un retriever. Te-ai prins?
Budro n-a fost niciodată o ţintă. Acţiona din instinct.
Nu aş răni niciodată un animal. Mă jigneşte acuzaţia ta.
Stai aşa, moară stricată. Nu mă interesează detaliile.
Uite ce am auzit eu, dar rămâne între noi.
Au împrumutat ogarul premiat al clientului tău.
Aşa că ghinionul lui Budro şi norocul lui Blank.
Şmanglitor de pudeli. Ciomegar de ogari.
- Agresor de căţei. - Să nu mai vorbim de Budro, da?
Cum rămâne cu tipii ăia 2 din Caprice-ul de afară?
Umblă vorba că ai pus pe urmele mele două guverne.
- Eu? - Da, tu.
- Să asmut guvernul pe tine? Niciodată. - Ba da. Ba da.
Ascultă. De ce nu clarificăm relaţia noastră?
Nu am intrat în afacerea asta ca să am o relaţie.
Nu vreau să intru în sindicatul tău nenorocit, da?
Sunt puşcaş independent. Pricepi? Ăsta e şi scopul.
Îmi place stilul, imaginea. Uită-te cum mă îmbrac.
De ce nu te faci poliţist sau aşa ceva? Să bei cafea cu prietenii dimineaţa.
Uite, asta e o afacere individuală.
Cum te apropii de cineva, lucrurile rele încep să se întâmple.
Dacă te face să te simţi mai bine, află că asta e ultima mea slujbă.
- Şi vrei să te cred. - Cum ar fi să lăsăm jos armele
să uităm de orice discuţie şi să ne luăm liniştiţi micul dejun?
Fără şmecherii. De acum încolo, toate discuţiile, contractele
-...sarcinile vor fi reglementate. Da? - Iată-l pe şeful cel nou.
- Da. - Nu accept.
Bine. Dar nu te vom lăsa să-ţi faci treaba.
- Nu? - Nu. O vom face noi în locul tău.
- Vorbeşti serios? - După ce terminăm, ne apucăm de alta.
- Dă-mi detalii. - O să-ţi fac o gaură în cap cu un glonţ.
- O să-ţi găuresc creierii. - Numai vorbe şi vorbe.
- Bună. - Aici e ne-omleta dv.
Pointes High School Revederea de 10 ani
Aici Pacific Trident Global.
Marcella, Oatman nu îmi răspunde la apeluri. Vreau să-l găseşti.
Caută-l la birou, în maşină, la club. Oriunde, numai găseşte-l.
Am întârziat deja la Revedere. Clar?
- Clar. - Foloseşte fixul.
- Celularul mi se descarcă. - Am înteles.
Bună, ce mai faci? Da!
Sunt psiholog de animale de casă. Da.
Vând asigurări pentru canapele.
Şi testez pe piaţă gândirea pozitivă.
Şi conduc un grup de bărbaţi în weekend. Practicăm omoruri ritualice.
Da, arăţi grozav. Doamne, da! Salut, ce mai faci?
Cum o mai duci? Ce mai faci? Bine, salut.
Bună, sunt Martin Blank. Mă mai ţii minte?
Nu sunt căsătorit, nu am copii
şi ţi-aş zbura creierii dacă cineva m-ar plăti suficient.
Oatman, ascultă, nu închide.
Nu am ucis pe nimeni. Doar că un tip a vrut să mă ucidă.
Dacă-l văd, îl omor. Doar pe el, pe nimeni altcineva.
Cu excepţia tipului pe care am fost trimis să-l ucid. În fine, am văzut-o pe Debi.
Sunt în drum spre Debi. Sunt nerăbdător. Îmi trebuie un celular nou.
Bine. Repetă după mine: Sunt acasă cu mine însumi.
Sunt legat de mine însumi în această aventură.
Sunt acasă cu mine însumi. Sunt legat de mine însumi în această aventură.
Bine. Respiră adânc şi gândeşte-te că eu respir.
Scuze, sunt confuz. Nu înţeleg. Vrei să o spun, sau să o gândesc?
- Poftim? - Că respir.
- Spune-o. - Eu sunt cel care respiră.
Bine. Fă asta timp de 20 de minute.
- Trebuie să plec. - Am înţeles.
Ţine-te bine. Nu ucide pe nimeni.
Corect.
Eu sunt cel care respiră.
Perfect.
Eşti un diavol chipeş. Cum te cheamă?
Nu mai permit aşa ceva.
Flori.
- E amuzant. - Nu cred până nu râzi.
Debi, eşti superbă.
Da? Mulţumesc.
Ţine-o tot aşa.
Tata e dincolo. De-abia aşteaptă să te salute.
- Sigur. - Mă duc să pun florile în spirt.
Grozav.
Dle Newberry, sunt Martin Blank.
Bună seara. Ce mai faceţi?
- Bună seara, dle Blank. - Domnule.
Ai depăşit mileniul. Am pierdut pariul.
Da, nu am putut evita asta, dle, aşa că...
Am vrut doar să vă salut şi să văd ce mai faceţi.
- Martin. - Cum mai merg afacerile?
Nu ştiu ce-ai mai făcut de când ai abandonat-o pe fata mea acum 10 ani
şi nici nu îmi pasă. E bine că ai plecat. Chiar mă bucur că ai făcut-o.
Te-ai mai maturizat.
Greşesc în interpretarea mea?
Nu ştiu. Adică, sper că da.
Te vedeam ca prin ceaţă, ca unul din tipii cu helancă,
mizantropi de cafenea, a căror poză apare în Newsweek.
Nu, am luat-o pe alt drum.
Cu 6 cifre. Făcând afaceri cu cruzimea unei ţevi de plumb.
Sensibilitate de mercenar, ştiţi?
Sport, sex, fără vreo relaţie serioasă cu cineva.
Cum a fost viaţa pentru dv?
Păi, mă ştii doar. Aceeaşi poveste cu exploatarea celor oprimaţi.
Desigur.
Ce operă de artă e omul... Cât de nobil...
La naiba!
Să bem ceva şi să uităm de toate.
Aş vrea, dar suntem în întârziere.
Voiam să vă salut şi să vă urez toate cele bune.
Cu ce te-ai mai ocupat între timp?
Sunt asasin profesionist.
Bravo ţie. E o industrie înfloritoare.
Mă bucur că v-am revăzut.
- Neutralizează. - Am spus "neutralizează"?
Îţi dau 20 de dolari pentru asta.
Sigur e mort după ea.
- Uită-te la el. - Ea are o coafură foarte frumoasă.
Da, nu-i aşa?
- Nu, se foloseşte de ea. - Ce nenorocit cu inima de piatră.
- O să-mi facă plăcere să îi iau gâtul. - Şi mie.
- Trebuia să port fustă. - Trebuia să-mi fi adus arma.
- Poftim? - Sper să fie amuzant.
Bine aţi revenit. Sunt Arlene Oslott Joseph.
- Bună. Ce mai faci? - Bine.
- Sunt Martin. Blank. - A, Martin Blank.
la te uită. Nu te-ai schimbat deloc.
- Nu mai spune! - Bună, Debi.
- Îmi place emisiunea ta. - Mulţumesc. Eşti publicul nostru ţintă.
- Te-ai căsătorit, Arlene. Nu? - Da şi am şi 3 copii.
- E chiar drăguţ. - Sigur.
Am pus pozele din albumul de absolvire, ca fiecare să ştie cum arăta.
O tortură specială.
- Aşa e. Bună, sunt Arlene Oslott Joseph. - Bine atunci.
Ciao. Bună. la să vedem.
- Cine vrea o tărie? - Eu. Tu, cum rezişti?
- Îmi cam tremură genunchii. - Direct la bar!
- Încep să-mi aduc aminte de feţele astea. - Cu ce vă servesc?
- Două vodci mari cu gheaţă. - Da.
Când trebuie să socializăm?
Păi, oricând. Uite-l pe Ken Alderosh.
- Bună, Martin. - Bună, Ken.
- Grozav! Bună, Debi, ce faci? - Bună, Ken. Tu?
- Nu e grozav? - Da. Cum o duci?
- Moss, Bryce şi Fromeyer. - Da?
Mai mult prin divorţuri, am pierdut ceva proprietăţi, mi-am mai luat-o în bot. Ştii tu.
Păi sunt legate unele de altele.
- Îmi place replica asta. O s-o folosesc. - Sigur.
Să-ţi dau cartea mea de vizită. De fapt, stai aşa.
Am o carte de vizită specială pentru clienţi speciali.
- Nu uita să citeşti majusculele. - Mulţumesc.
- Da, desigur. - Bineînţeles.
Martin Blank...
- Scuze, omule. Ai alunecat. - Uşurel.
- Scuze. - Bună, Martin. Ce mai faci, omule?
- Sunt Nathaniel. - Bună. Ştiu.
Ce mai faci, omule? Bună, Debi. Cum o duci?
- Eşti în pas cu moda, văd. - Nu chiar, ce să zic.
- Ce mai faci? - Bine.
Vino să-l saluţi pe Eckhart. E chiar acolo.
- Mulţumesc pentru pix. - Îi mai ştii pe Jimbo şi Peanut?
- Bună. - Salut, omule.
- Ce mai faci? - Le merge bine. Au succes din plin.
Le monitorizez antrenamentele. Devin profesionişti.
Doar stilul greco-roman. Îi bag în circuitul de lupte.
Hei, am ceva special pentru voi.
Văd că nu aveţi nicio remuşcare.
Nu cred că ar trebui să ai de-a face cu tipul ăsta.
- Ce ţeapă. Te-am luat în serios. - Eşti tare.
Nu vreau să vă jignesc. Am vorbit din inimă.
- Bine. - Ce faceţi mai târziu?
O să ieşim să fumăm ceva.
Să ne afumăm un pic, ca pe vremuri.
Trebuie să vorbim cu cineva de acolo.
- Ne întoarcem şi fumăm şi noi ceva. - Reveniţi să bem ceva. Pe curând.
- Ce mai faci? - Bine.
- Ce-ai păţit? - Tocmai îi povesteam.
A fost ca şi cum aş fi fost absorbită în spaţiu,
în timp ce eram înconjurată de formele astea nebuloase.
- Cosmos? Poftim? - Şi apoi am trecut pragul.
Mozart, muzică, flori şi poezie.
- Ai murit? - Şi am revenit.
Asta e partea cea mai frumoasă.
Cum ai murit?
Am derapat pe gheaţă şi am ajuns în Lacul Saint Clair. Cam aşa ceva.
- Mai dăm o tură? - Sigur.
- Poate dansăm mai târziu. - Da, sigur.
Bine, pa.
Ştii ceva, mă duc să o salut pe Amy.
- Bine. - Bine.
- Guvernatorule! Cum o mai duci? - Nu ştiu. Tu?
Mă mir că nu ai pocnit precum un balon.
- Era cât pe ce. - Arăţi bine.
- La fel de bine ca Tony Robbins. - Şi tu.
- Cum e posibil? - Ştiu, ştiu.
Scuzaţi-mă.
- Martin Blank. - Bună.
- Arăţi grozav. Sunt Jenny Slater. - Jenny Slater, sigur. Ce faci?
- Se pare că ţi-a mers bine în ăştia 10 ani. - Şi ţie la fel.
Bună, Jenny Slater. Bună, Jenny Slater.
Sunt Paul. Paul Spericki.
- Paul? - Da.
Am avut 1 1 cursuri împreună. Proiectul cu metale preţioase era pentru tine.
Căutam ceva autentificări ale vieţii mele,
dar lipsesc cu desăvârşire.
- Cred că a ieşit bine. - Da, a fost bine.
- Au spus... - Cum te-ai distrat până acum?
Grozav. A fost festivalul durerii.
Ei cred că tu nu poţi evolua.
- Dar ziceam că... - Scuză-mă.
Hei, Jenny. Jenny.
- Blank, Blank! - Da.
Oamenii ăştia mă înnebunesc. Se poartă ca şi cum totul a fost super.
Ştii Societatea Naţională a Onoarei? Cu stelele albastre pe ecusoane.
Ca şi cum mai contează că erau membri.
Nu vreau să vorbesc despre trecut. Ce studiam?
- Trasul cu arcul. - Uram cursul ăla.
Am apreciat ajutorul. Mă ajutai să trag la ţintă.
- Da. - la uite aici.
- Nu era cazul să-l aduci aici. - Trebuie să plec.
Marty.
- Tracy, ce mai faci? - Sunt bine.
- Tu cum o mai duci? - Bine.
la loc.
Ce-ai mai făcut între timp?
Păi, m-am căsătorit.
- Şi el...? - E Robbie.
- Da. - Şi cum merg lucrurile?
- Nu aşa cum plănuiai, nu? - Nu e adevărat.
- Nu? - E excelent.
- Serios? - Mă simt atât de bine.
Oamenii cred că atunci când te căsătoreşti îţi pierzi libertatea.
- Şi nu e aşa? - Nu. E din ce în ce mai bine.
Şi tu ce mai faci?
Cum îţi merge?
- Evoluez. - Serios?
- Îl ţii puţin pe Robbie? - Eu...
Trebuie să-i scot biberonul. Ţine-l.
Haide.
Nu o să-l spargi.
În primul an nu faci decât să-i ţii în viaţă pe piticii ăştia.
Da, cred că sunt foarte vulnerabili.
Da.
Ultima dată când l-am văzut era în burtică.
Ştiu.
- Uită-te la el. - Bună, cum te cheamă?
Robbie.
Se supără dacă îl iau în braţe?
Nu, îi place la nebunie.
E un pitic foarte dulce.
Ce faci, iepuraş? Ai obosit?
- Eşti obosit, micuţule? - Aşteaptă o secundă.
Să-ţi fac o poză.
- Hai să vă fac o poză. - Uită-te acolo.
- Bună. - Ce mai faci?
- Mă bucur să te văd. Bună, Martin. - Bună.
- V-am văzut. - N-am avut ocazia să vorbim.
- Ai primit pixul de la Ken? - Da.
- Arăţi încă bine - Ne simţim bine.
- Tipul cu computerele. - Bob, ce faci?
Dan Koretzky. Te-am văzut la firma tatălui tău.
Da, vând BMW-uri.
Îl mai ştiţi pe Bob Destepello.
- Da. - Sigur.
Debi Radio.
Bobby Beemer.
Vrei să tragi ceva pe nas?
E un gest foarte dulce, dar cred că zic "pas".
Bună, Bob.
Sunt eu, Martin, din liceu.
Am un vid în memorie.
- Nu-mi place să văd asta. - Urăsc fazele astea.
Bobby, lasă-mă în pace.
Ştii că te-am tot visat? Ţi-am spus?
Cinci nopţi pe săptămână, timp de 6 ani. Ţi-am spus?
Ştii, ieri la radio...
Când m-ai umilit în public?
Da, dar ai meritat-o cu vârf şi îndesat.
Cred că am fost cam dură când am spus că erai un ratat.
Serios? Cum aşa?
Nu cred că eşti un ratat.
Nu?
- Cred că eşti doar scrântit. - Poftim?
Nimic din ce nu poate fi reparat.
O să o iau ca pe un compliment.
Da, păi...
Ce voiam să spun?
Că eşti bucuros că te-ai întors şi că eşti fericit să mă vezi.
Da, sunt.
Cu siguranţă.
Îmi pare rău dacă ţi-am dat viaţa peste cap.
Nu s-a terminat încă.
- Ai o soţie în Arkansas? - Nu.
Vrei să dansezi?
Sigur.
Bine.
Cabinetul medical.
Staţia sănătăţii.
Nu mă simt bine şi nici tu.
Ştii,
e un nor mare şi negru care te urmăreşte peste tot.
Trebuie să ieşi de sub el înainte să te las să...
Tipic tu. Aduc puţină ploaie în oraş şi tu te faci bucăţi.
Doamne, ce mult a trecut. Am uitat care din noi e cel legat.
- Stai. - Ce e?
- Nu, opreşte-te. - Să mă opresc?
- Ce e? E prea repede? - Nu, îmi pare rău.
- Prea repede? - Nu...
Da.
Ceva...
E ceva ce lipseşte.
- Ceva.... - Ce anume?
Ştiu.
Bun venit acasă.
Mi-a fost dor de tine.
Bine ai venit.
Sunt Arlene Oslott-Joseph.
lar tu eşti...
Sunt eu, Sidney Feldman.
Ai călătorit peste ocean?
Da ştiu că te-ai schimbat.
Să-mi rezervi un dans, da?
Cel mai bun lucru ar fi să o ştergem pentru câteva săptămâni
şi să lămurim lucrurile.
Unde pleci?
Sunt câţiva de la care aş vrea să-mi iau rămas bun.
Mă duc să mă plimb pe la dulapul meu şi apoi ne întâlnim în faţă.
Te găsesc eu.
- Bună, Bob. - Debi Newberry, deci?
lar o iei de la capăt?
Sunt bine, Bob. Tu ce mai faci?
Foarte isteţ.
Haide.
Să vedem cum îţi stă cu un şut în fund.
Chiar crezi că există un conflict mocnit între noi?
Nu există "noi".
"Noi" nu există.
Pe cine vrei să loveşti, omule?
Nu pe mine.
Ce ai de gând să faci, omule?
Nu ştiu ce e aia.
Astea sunt cuvintele mele.
E o poezie?
Vezi, asta e probl... Exprimă-te, Bob.
Dă-i drumul.
Când sunt liniştit,
Când sunt deprimat...
Ştii, cred că ai compus ceva extraordinar.
Sincer, îmi place. Nu aş vinde...
Nu aş rupe gura târgului, dar simt că e ceva intens.
- Nu am spus-o pe toată. - Ştiu.
- Hai să îmi reciţi finalul. - Chiar finalul?
O vreme...
Sună grozav, omule.
- O vreme... - E excelent.
- Vrei să tragi ceva pe nas? - Nu, nu vreau.
Bravo.
- Mi-a fost dor de tine. - Şi mie de tine.
Bine.
Viitorul e NESCRIS!
Nu e vina mea.
Nu eu am fost de vină.
Ce se întâmplă? Ce ai păţit?
- Unde e tipul? - Lasă-mă.
- Unde e? - Dă-mi drumul.
Hei... Ăsta e... E sângele tipului?
Da.
O mie de oameni nevinovaţi sunt ucişi zilnic.
E mort?
Dar când animalul unui milionar explodează, eşti marcat pe viaţă.
Ajută-mă.
Dă jos chestia aia.
CREDE Şl REALIZEAZĂ!
Cum a murit?
E un terorist notoriu. Era angajat să mă ucidă.
- E mort? - E mort.
- E mort? - Da.
l-ai acoperit picioarele?
Aşa.
Haide. Prinde-l de picioare.
- Bine. Eşti gata? - Da.
Pune-l aici. Pune-l aici.
Unu,
doi,
trei.
Bagă-l înăuntru.
Nenorocitul.
Nu o să-l caute nimeni pe tip.
Haide.
- Ce beţi? - Whisky.
Apă acidulată.
- Eckhart, ai văzut-o pe Debi? - Nu, omule.
Ken, ai văzut-o cumva pe Debi?
- Nu. - Bine.
Paul Spericki, mă ocup de imobiliare.
Tu cu ce te ocupi, Martin?
Ce urmează? O fugăreşti pe fată?
Dacă o vezi pe Debi, spune-i că-mi pare rău.
Ce mai faci?
Ai grijă de tine, Ken. Mulţumesc pentru pix.
Da, cu plăcere.
...ultimele ameninţări.
- De Ia W.N.A... - Sunt optimist.
- Nu am atins pe nimeni. - Chihuahua City.
Fugi de aici.
- Roger. Sună bine... - Poate.
- Câţi oameni politici... - Credeam că mai multe informaţii...
- Şi lucrez la... - În clădirea verde.
- Înţeleaptă decizie... - Explodează.
Bună, sunt drul Oatman.
Nu pot răspunde acum,
dar dacă vreţi să-mi lăsaţi un mesaj, o să vă sun cât de repede pot.
Doctore Oatman, sunt Martin Blank.
Vreau să-ţi spun că nu mai lucrez cu tine.
Lucrurile merg mai bine decât am plănuit
şi simt că nu îmi eşti deloc de ajutor.
Nu cred că terapia ta e serioasă.
Aşa că respiră adânc
şi gândeşte-te că îţi dau foc.
Voia să te ucidă, nu?
Da.
Nu invers, nu?
Nu, nu.
Nu asta era intenţia mea.
E din cauza a ceva ce ai făcut?
E ceva de ordin
profesional.
Fac asta de vreo 5 ani.
Glumeai.
Oamenii glumesc despre lucrurile oribile pe care nu le fac.
Dar nu le fac. E absurd.
Când te-am părăsit, m-am înrolat în armată.
Şi când am dat examenul,
profilul meu psihologic a dat dovadă de flexibilitate morală.
Altfel nu ştiu cum să o numesc.
Am fost racolat de un program sponsorizat de ClA.
Şi mi s-a potrivit. Cam aşa merg lucrurile.
- Deci... Eşti un agent al guvernului? - Da, adică nu.
Am fost înainte, dar acum nu mai sunt.
Dar nu e important.
Ideea de guvern, de naţiuni e o teorie a relaţiilor cu publicul.
Nu vreau teorii. Vreau să aflu despre oamenii morţi.
Explică-mi crimele.
Pe cine ucizi?
Păi e foarte complicat, dar la început, contează, ştii.
Pentru că e important să te agăţi de ceva.
De o ideologie pe care să o aperi, nu?
Adică să îmblânzeşti agresiunea necontrolată. Prefer asta.
Altora le place "trăieşte liber sau mori. '
Dar ai prins ideea. E o porcărie şi ştiu asta acum.
O faci pentru că eşti antrenat s-o faci,
eşti încurajat şi în cele din urmă ajungi să-ţi placă.
Ştiu că sună rău.
Eşti un psihopat.
Ba nu. Un psihopat ucide fără motiv.
Eu ucid pentru bani. E o slujbă. Nu a sunat cum trebuie!
Stai să încerc să o spun altfel.
Dacă mă vezi la uşa ta, înseamnă că ai făcut ceva rău.
Toată lumea o face. E legea naturii.
Adică şi statul o face. Uneori e un proces întreg
şi piloţii bombardează oraşe, ştii?
Poliţiştii ucid demonstranţii.
Asta e fără discernământ. Eu nu fac asta.
Ar trebui să citeşti dosarele nenorociţilor.
Adică, parcă ar fi cv-urile unor demoni.
Uite, mi-a ajuns.
Nu îmi mai face nicio plăcere.
De asta m-am întors. Şi voiam să te văd.
Voiam să o iau de la cap, să renunţ la tot.
Deci eu sunt o parte din renaşterea ta romantică?
Cum de nu ţi-a spus nimeni că e greşit?
Că există unele lucruri pe care nu le faci?
- Nu într-o societate civilizată. - Despre ce civilizaţie vorbim?
- Taci! - Istoria...
Taci din gură.
Tot ce e legat de tine e o minciună.
Totul.
Să nu te mai văd!
Debi, nu pleca.
Nu mă poţi avea.
Chiar nu înţelegi?
- Exagerezi. - Da.
Chiar aşa.
- Alo? - Am ieşit din afacere?
Golesc biroul chiar acum.
Bine.
- Pun lucrurile în ordine şi apoi te caut. - De ce?
Nu în sensul ăsta, Marcella.
Uită-te sub birou. Ţi-am lăsat ceva.
Dedesubt.
Dar nu trebuia.
Îi spune împărţirea profitului. Îi meriţi.
Foarte bine!
Eşti un diavol chipeş!
Cum te cheamă?
Ce noroc porcesc!
Bine. Aşa, bine!
Vine.
- Care e problema ta? - Urcă-te în maşină.
Capul jos.
La naiba. Blank.
Bagă viteză, Johno. Mai repede!
Ţi-ai băgat botul în ceva afaceri naşpa, Bart,
pentru că cineva vrea să te elimine.
Crede-mă, am fost angajat să te ucid. Dar nu o să o fac.
Fie pentru că o iubesc pe fiica ta, fie pentru că respect viaţa.
Tipul ăla ori o iubeşte pe fi-sa, ori simte un nou respect pentru viaţă.
E întreaga mea viaţă.
Să sperăm că nu.
Durazac?
Design Division mă vrea mort pentru un acoperiş care are scurgeri?
- Vrei să mă ucizi pentru atâta lucru? - Nu eu.
De ce toţi credeţi că e ceva personal?
Intră.
Tată? Ce se întâmplă?
Ce caută el aici?
Ei încearcă să mă ucidă. Martin mi-a salvat viaţa.
Stăteam acolo, în noaptea balului, în fracul ăla închiriat
şi mi-a trecut prin faţa ochilor toată seara.
Mi-am dat seama, într-un final şi pentru prima dată,
că voiam să omor pe cineva.
Aşa că de vreme ce te iubeam aşa mult, era mai bine să nu te mai văd.
Ne-au urmărit.
Am fost în Golf anul trecut, făcând acelaşi lucru. Mă rog,
am ajuns la o dună şi am văzut că oceanul era în flăcări.
Adică, cu totul. Era superb. Am stat jos şi am urmărit cum arde.
Şi am avut o bănuială că poate viaţa are un sens.
Ştii? Ca şi cum lucrurile sunt conectate.
Prin Dumnezeu, Iehova sau o putere supranaturală. Spuneţi-i cum vreţi.
Nu mişcaţi.
Debi, te iubesc.
Şi ştiu că putem face relaţia să meargă.
Haideţi, haideţi.
Staţi.
Mi-a fost mereu teamă să mă dedic unei relaţii.
- Poftim? - Dar acum sunt pregătit.
Trebuie să urcăm acum.
Nu îmi e uşor. Mereu îmi controlez emoţiile, sentimentele.
Şi am nevoie să mă schimb.
Intraţi acolo. Închideţi uşa cu cheia.
Nu am fost crescut într-un mediu foarte afectuos.
Nu e o scuză, e un motiv. Sufletul îmi era gol şi trebuie să îl umplu cu ceva.
O să vin de după munte, atunci când voi sosi.
O să-ţi zbor creierii, o să-ţi zbor creierii.
O să-ţi trag un glonţ în cap când o să ajung.
Popcorn.
Şi am văzut un monstru ieşind din mare, cu 7 capete şi 10 coarne.
Şi ei proslăveau bestia, spunând: "Cine i se aseamănă?
Cine poate să se războiască cu ea?"
- E în regulă. Sunt Martin. - Eşti mofturos?
Ştiu că ce fac nu e moral în sine...
- Fă arma asta să funcţioneze. - Sigur.
Dar dacă poţi trece peste asta, vei vedea că sunt demn de dragostea ta.
Mai lucrez la mântuire, dar...
Nu îl ascultaţi. E un profesionist.
Aşteaptă un minut.
Miroase a nuntă. Îmi frângi inima, Blank.
Nu văd pe unde să trag cu atâtea lacrimi în ochi.
Budro vine să te prindă.
- Hei, camarade! - Ce e?
De ce nu te înscrii în sindicat? Urcăm la etaj şi îi facem felul lui tati.
- Trebuie să particip şi la şedinţe? - Desigur.
Nu îmi plac şedinţele.
Siguranţa Naţională.
Muncitori din toată lumea, uniţi-vă.
la te uită, sunt goale.
Solidaritate, scumpule!
- Te bagi? - Da.
- Ce faci, o să-mi arunci pistolul în cap? - Nu.
Dar dacă îţi vând eu unul pentru 100.000 de dolari?
- Bine. În faţa mea? - S-a făcut.
Popcorn.
Vreau să te gândeşti la asta, fără să trebuiască să-mi răspunzi.
Debi, vrei să fii soţia mea?
Aveţi binecuvântarea mea.
Ascultaţi WGPM FM Radio Free Newberry, din Grosse Pointe, Michigan.
Vom vorbi despre revederea celor din promoţia '86 de la Pointes High.
Unii spun "Iartă şi uită."
Nu ştiu...
Eu zic să lăsăm baltă partea cu iertatul şi să acceptăm.
Şi să o ştergem din oraş.
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/48rxx Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari