Traducerea şi adaptarea: nightmare1
HADDONFIELD ILLINOIS
NOAPTEA DE HALLOWEEN
- Suntem singuri aici, nu ? - E şi Michael prin preajmă.
Dă jos chestia aia !
- Haide să mergem sus. - Bine.
- E târziu. Trebuie să plec. - O să mă suni mâine ?
- Sigur că da. - Promiţi ? - Da.
Michael !
Michael ?
SMITH'S GROVE ILLINOIS
30 OCTOMBRIE
- Aţi mai făcut aşa ceva ? - Nu m-am ocupat de cazuri aşa de grave.
Înţeleg...
Drumul de intrare e imediat la dreapta.
Mă enervez când pacienţii încep să bată câmpii, când o iau razna şi nu se opresc.
Nu aveţi de ce să vă faceţi griji. De 15 ani nu a scos un cuvânt.
- Ceva instrucţiuni speciale? - Doar să realizaţi cu ce aveţi de-a face.
- Nu subestimaţi creatura asta. - N-am putea să vorbim ca despre un om ?
Cum credeţi dumneavoastră...
Sunt copleşită de compasiunea dumneavoastră, doctore...
- Ce îi dăm când îl ducem la judecată ? - Torazină.
- Abia se va putea ţine pe picioare. - Asta şi sper.
Dumneavoastră chiar vorbiţi serios !
Da.
- Chiar vreţi să nu mai fie eliberat ? - Niciodată.
- Atunci de ce îl mutăm la... - Pentru că aşa spune legea.
Am ajuns.
De când îi lasă să se plimbe pe-afară ?
Du-ne spre poarta principală.
- N-ar trebui să.. - Hai odată !
Opriţi aici.
- Ar trebui să mergem până la spital... - Aşteptaţi !
- Sunteţi bine ? - Da.
A scăpat ! A scăpat de-aici ! Diavolul e în libertate !
Trebuie să...
HADDONFIELD
HALLOWEEN
- Nu uita să laşi cheile la familia Myers. - N-am să uit.
Clienţii vin să vadă casa la 10:30. Ai grijă să le laşi sub preş.
Promit !
Laurie !
Bună, Tommy.
- Ne vedem în seara asta ? - Acelaşi timp, acelaşi loc.
- Facem şi dovleacul de Halloween ? - Sigur.
- Ne uităm şi la filme cu monştrii ? - Sigur.
- Facem şi popcorn ? - Facem, facem...
Hai, grăbeşte pasul.
Cum de mergi la şcoală pe drumul ăsta ?
- Aşa m-a rugat tata. - De ce ?
- Trebuie să las nişte chei. - De ce ?
- Pentru că va vinde o casă. - De ce ?
- Pentru că asta e meseria lui. - Unde e casa?
- E casa familiei Myers. - Myers ?
- Doar nu te duci acolo! - Ba da.
- Nu, nu, aia e o casă bântuită ! - Priveşte numai.
Lonnie nu merge niciodată acolo.
Spune că e bântuită, că s-au întâmplat multe aici.
Lonnie probabil va rămâne mereu în clasa a 6-a.
Trebuie să plec. Ne vedem diseară.
- Nu sunt eu responsabil, Sam ! - Normal că nu...
Le-am spus că e periculos !
Tu n-ai putea păzi nici un copil de 5 ani.
Era pacientul tău, doctore, trebuia să îi avertizezi...
Le-am spus tuturor ! Nu m-au ascultat.
Nu am ce să mai fac.
Dai telefon şi le spui cine a scăpat de aici noaptea trecută şi unde se duce.
Adică unde presupui tu că se va duce.
Îmi pierd vremea, Sam, Haddonfield e la 200 de km şi în plus, nu ştie să conducă !
Azi noapte se descurca foarte bine ! Poate cineva de aici i-a dat lecţii...
Cartea se termină aici, dar Samuel ne vorbeşte de fapt despre soartă.
Vedeţi voi, soarta a intervenit în cazul mai multor vieţi omeneşti aici.
Orice ar fi făcut Collins, era destinat să-şi înfrunte soarta.
Care sunt deosebirile dintre modul lui Samuel de a privi soarta şi cel al lui...
- Laurie ? - Doamnă ?
Răspunde la întrebare.
Kostain vedea soarta ca pe un concept religios, pe când
Samuel o considera un element natural,
- La fel ca pământul, vântul, focul şi apa. - Corect.
Samuel reprezintă ideea de soartă.
Credinţa lui era de nemişcat, asemenea unui munte.
Chiar şi cu limbă de moarte a spus: "Soarta nu se va schimba niciodată."
Ce face micul vrăjitor ? Ce mai dovleac are !
Lăsaţi-mă în pace !
O să te prindă ! O să te prindă !
- Omul Negru vine după tine ! - Terminaţi !
Nu ştii ce se întâmplă în noaptea de Halloween ?
Ba da, primim dulciuri.
Omul Negru ! Omul Negru !
Vine încoace.
Trebuie să mă credeţi, domnule ofiţer, vine spre Haddonfield.
Pentru că îl cunosc ! Sunt doctorul lui, credeţi-mă, trebuie să fiţi pregătiţi.
Dacă nu, vă săpaţi singuri groapa.
Câte cărţi ai la tine ! Îţi mai trebuie un ghid spre casă.
E o nebunie. Trebuie să pregătim versurile până mâine,
meciul e după-masă, apoi trebuie să îmi fac părul pentru bal...Încărcat program.
- Ca de obicei, eu nu am nimic de făcut... - E numai vina ta, aşa că nu te compătimesc !
- De ce nu m-aţi aşteptat ? - Am stat 15 minute şi nu ai apărut.
Ba da, iată-mă !
Cum de nu eşti veselă azi, Annie ?
Nu voi mai zâmbi niciodată. Paul m-a târât până în vestiarul băieţilor.
- A încercat să-şi marcheze teritoriul ? - Am vorbit doar.
Sigur, sigur...
Cretinul a fost prins aruncând cu ouă în geam. Părinţii l-au "pedepsit", nu vine diseară.
- Credeam că faci pe dădaca deseară. - Face asta doar ca să aibă unde să se...
- La naiba ! - Am eu şi alt loc unde să fac asta.
Mi-am uitat cartea de chimie.
Şi ce dacă? Eu mereu le uit pe ale mele. Chimie, Mate, Istorie, Engleză, Franceză...
Cine naiba are nevoie de cărţi ?
Eu nu am, le uit mereu pe ale mele. Mare scofală.
Nu e maşina lui Devone Gram ?
Nu prea cred.
Mie mi se pare drăguţ tipul.
Hei, cretinule ! Viteza ucide !
Doamne, ăsta nu ştie de glumă ?
Într-o zi o să ne bagi pe toate în bucluc, Annie !
Urăsc un tip care are maşină dar n-are simţul umorului.
- Rămâne pe diseară atunci ? - N-aş vrea să te bag în bucluc, Linda !
Haide, Annie! Bob şi cu mine plănuim asta de o săptămână.
În regulă, famila Wallace pleacă la 19:00.
Eu sunt dădaca la familia Doyle, e aproape, ne-am putea vizita !
Grozav, ori privesc copiii cum dorm, ori o aud pe Linda cum şi-o trage...
...ori stau de vorbă cu tine !
La ce oră diseară ?
Nu ştiu încă, trebuie să-l iau pe fratele meu mai mic şi să...
Te joci cu Bob de-a "v-aţi ascunselea" ?
Foarte amuzant ! Ne vedem !
- Annie, priveşte! - Unde?
În spatele tufei.
- Nu văd nimic. - E tipul după care ai zbierat.
Subtil, ce să zic !
Hei, cretinule !
Laurie, dragă !
Vrea să îţi vorbească ! Vrea să te invite în oraş diseară.
Stătea chiar acolo... Biata Laurie! A mai pus un tip pe fugă.
E tragic că nu ieşi niciodată cu cineva. Cred că ai strâns o avere deja ca dădacă.
Băieţii mă considera obositor de inteligentă.
Eu cred că te-ai ţicnit, acum începi să vezi tipi ascunşi după tufe.
Casă, dulce casă! Ne vedem mai târziu! Pa!
- Scuză-mă, Laurie. - Îmi pare rău, domnule.
- N-am vrut să te sperii. - E în regulă.
Ştii, e Halloween! Fiecare merită o sperietură bună.
Da, domnule. Mă bucur că v-am văzut.
Copiii şi superstiţiile lor...
Cine este?
- De ce mi-ai închis telefonul? - Annie, tu erai?
- De ce ai tăcut? M-ai speriat. - Am avut gura plină. Nu m-ai auzit?
- Credeam că e un telefon obscen. - Mestecatul e obscen?
- O iei razna, Laurie. - Deja am cam luat-o.
Mama îmi dă maşina. Vin să te iau pe la 18:30.
Bine, pa.
Grăbeşte-te!
Ia-o încet.
Judith Myers...
Rândul 18, mormântul numărul 20.
Ştiţi, în fiecare oraş se întâmplă chestii din-astea.
De exemplu în Russelville, bătrânul Charlie Bowens. Acum 15 ani.
Într-o seară, după ce a luat cina, s-a scuzat şi s-a ridicat de la masă...
... s-a dus în garaj, şi-a luat un fierăstrău...
Şi-a pupat nevasta şi copiii de adio şi în continuare...
- Unde ne aflăm? - Este... chiar acolo.
Judith Myers, da, îmi amintesc cazul ei.
- Nu-mi venea să cred. Un copil. - Ne-am rătăcit până la urmă?
De ce naiba fac asta? Copii afurisiţi!
- De Halloween sunt capabili de orice. - Al cui e mormântul?
Nu ştiu... 18... 19...
Judith Myers!
S-a întors acasă...
- Mai eşti speriată? - Nu am fost speriată. - Minţi!
Era cineva în curtea domnului Riddle. Probabil era chiar el.
- Mă urmărea. - Te urmărea? Are 87 de ani!
- Dar tot mai poate să privească. - Probabil doar atât.
Ce-i cu dovleacul ăla?
L-am luat pentru Tommy, i-l dau să-i pună o lumânare, să-l ţină ocupat.
Întotdeauna am fost de părere că ai fi o bună samariteană.
Merci.
Aşa că m-am decis să fiu şi eu una. Pentru seara asta.
O să fac popcorn şi mă voi uita la "Doctor Dementio".
6 ore de filme horror. Mica Lindsey Wallace va fi şocată.
Tatăl meu! Ascunde aia!
Laurie, nu mai tuşi! Ce-i cu tine?
Fii naturală, Laurie. Atât.
- Bună, tată, ce s-a întâmplat? - Poftim?
- Cineva a spart magazinul, probabil copiii. - Întotdeauna dai vina pe copii.
Nu lipseşte decât o mască de Halloween, o funie şi nişte cuţite.
Tu cine ai zice că a fost?
E greu să creşti cu un tată cinic.
Nu o să întârziaţi?
- Am întrebat dacă nu întârziaţi? - Mai şi ţipă pe deasupra...
- Pa, fetelor. - Pa, tată.
Domnule şerif, mă scuzaţi, mă numesc Loomis, doctor Sam Loomis.
- Am putea sta de vorbă? - Poate câteva minute, trebuie să...
E ceva important.
- Peste 10 minute. - Am să aştept aici.
- Ce-i cu tine? - Cred că s-a prins. A simţit mirosul.
- N-ai văzut cum ne privea? - Aşa face mereu!
Ce o să porţi la bal mâine seară?
Nu credeam că-ţi stă ţie capul la aşa ceva!
Ai putea să inviţi pe cineva. Trebuie doar să te duci şi să spui:
- " Vrei să mergem împreună la bal? " - Tu ai putea să faci asta, eu nu...
Ai putea să-l inviţi pe Dick Baxter. El ar ieşi sigur cu tine.
Mai degrabă m-aş duce cu Ben Tramer.
Ben Tramer ?
Ştiam eu !
- Deci îţi umblă gândul ! - Termină...
E drăguţ! Ben Tramer!
Bună, Annie, pofteşte.
- La ce oră te culci? - La 21:00. - Să fii cuminte. Pa.
- Locuieşte cineva aici? - Nimeni, din 1963, de când s-a întâmplat.
- Toţi copiii spun că e bântuită. - S-ar putea să aibă dreptate.
- Priviţi. - Ce e aia ?
Un câine...
Încă e cald...
I s-a făcut foame...
- Putea fi un sconcs. - Putea.
- Oamenii nu ar face aşa ceva. - Ăsta nu e om.
Aici s-a întâmplat. Ea stătea chiar aici.
Putea s-o vadă prin geam.
Stătea singură. El putea vedea înăuntru.
Vă miraţi de atitudinea doctorului ? Apropo, am permis pentru pistol.
- Păreţi cu adevărat speriat ! - Da, sunt.
L-am întâlnit acum 15 ani.
Mi se spusese că nu îi rămăsese nimic.
Nici raţiune, conştiinţă, înţelegere, sau cel mai rudimentar simţ al vieţii şi morţii.
Bine sau rău...
Am întâlnit acest copil de 6 ani, cu faţa lui palidă şi inexpresivă...
Şi cei mai negrii ochi. Ochii Diavolului.
8 ani am încercat să pătrund în mintea lui
apoi alţi 7 ani să-l ţin închis, pentru că mi-am dat seama
că ceea ce se ascundea în spatele acelor ochi era pur şi simplu...răul.
- Ce putem face ? - A fost deja aici în seara asta.
Cred că se va întoarce... Iar eu am să-l aştept.
Ar trebui să anunţ televiziunea şi staţiile radio.
Nu.
Dacă faceţi asta vor căuta în fiecare casă, vor crea agitaţie pe străzi.
Avertizează-i doar pe oamenii tăi, să nu spună nimic,
dar să fie cu ochii în patru.
Am să revin să verific aici peste o oră.
Arthur spuse: " Nimeni nu trece pe aici fără să se lupte ! "
Aşa deci ? Spuse cavalerul, pe un ton arogant.
- Nu-mi place povestea asta. - Credeam că Regele Artur e favoritul tău.
Nu mai e.
- De ce le ascunzi acolo ? - Mama nu mă lasă să le citesc.
Laser-Man, Omul Neutron...
Încep să înţeleg de ce. Omul Tarantulă ?
Laurie, ce e Omul Negru ?
Reşedinţa Doyle.
- Bună, Annie, ce faci ? - Fac popcorn.
Mă distrez. Nu contează. Ştiu că şi cu tine va fi la fel.
Am veşti mari pentru tine !
Aşteaptă puţin.
Sunt pe cale să fiu ruptă în bucăţi de câinele familiei.
Lindsay, ia câinele ăsta din bucătărie, acum !
Urăsc câinele ăsta. Numai pe mine nu mă place.
Şi ce e cu vestea cea mare ?
Ce-ai zice dacă ţi-aş spune că o să mergi la bal, mâine seară ?
Aş spune că ai format numărul greşit.
Ei bine, tocmai am vorbit cu Ben Tramer şi a fost încântat
să audă cât de atrasă eşti de el !
Annie...
Spune-mi că nu e adevărat... Te rog, spune-mi că n-ai făcut asta !
Nu se poate.
- Mă simt atât de prost, încât... - Laurie, Omul Negru e afară !
E Omul Negru afară ! Uită-te !
Nu e nimeni afară. Du-te şi uită-te la TV.
Cum ai putut face asta ?
E simplu, tu îl placi, el te place, vă trebuia doar un mic impuls !
Ce mare scofală să te întâlneşti cu el ! La dracu' !
Nu, nu, tocmai m-am pătat, o să te sun înapoi.
Lindsay, îmi trebuie un halat !
Cretino ce eşti... Asta nu mai iese niciodată... Uite ce ai făcut...
Lindsay, Lester latră din nou şi mă calcă pe nervi !
Las-o baltă. Cred că şi-a găsit o "parteneră".
- Cum rămâne cu dovleacul ? - După film.
- Cum rămâne cu restul de benzi desenate ? - După ce facem dovleacul.
- Şi Omul Negru ? - Nu există aşa ceva.
Richie spunea că vine după mine în seara asta.
- Tu crezi ce-ţi spune el ? - Nu...
Tommy, în noaptea de Halloween oamenii îşi fac farse.
Cred că Richie voia să te convingă şi să te sperie.
- Dar l-am văzut pe Omul Negru, era afară. - Nu era nimeni.
- Ba era. - Cum arăta ?
Ca... Omul Negru.
Nu ajungem nicăieri în felul ăsta...
Omul Negru apare doar în noaptea de Halloween, corect ?
- Da. - Păi, eu sunt aici în seara asta şi nu permit să ţi se întâmple ceva.
- Promiţi ? - Promit.
- Putem să facem dovleacul acum ? - Haide.
Minunat...
Cine e acolo ?
Paul, dacă e una din farsele tale ieftine...
Se pare că nu...
Fără farse pentru Annie în seara asta.
Lindsay, vino aici !
Sunt în spălătorie, nu pot să deschid uşa !
Lindsay, răspunde la telefon ! E Paul !
- Bună, sunt Paul, Annie este ? - Da.
- O chemi, te rog ? - Îşi spală hainele.
- Doar să-i spui că sunt eu, bine ? - Bine.
Annie, la telefon !
- Te-ai încuiat singură ! - Ştiu !
Trage-mi piciorul, m-am blocat aici.
Promite-mi că n-ai să povesteşti nimănui !
S-a blocat în fereastră, vine acum.
- Bună, Annie. - Bună, Paul.
- Înţepenită, da ? - Se poate întâmpla oricui, termină.
- Sigur că da, în fereastră. - Lasă, tu ai rămas înţepenit şi în alte situaţii !
- Părinţii mei au plecat. - Grozav, când au plecat ?
- Cam de jumătate de oră. - Grozav.
- Atunci de ce nu vii aici ? - Vino să mă iei.
- Nu pot, hainele mele sunt la spălat. - N-o să ai nevoie de ele.
Termină, nemernicule !
Am o cămaşă pe mine.
- Numai la asta te gândeşti ! - Ba cred că tu te gândeşti numai la asta !
Nu-i adevărat, eu ma gândesc la multe.
De ce nu stai să-ţi povestesc, şi apoi să trecem la fapte ?
- Mi-e frică. - Atunci de ce stai aici pe întuneric ?
Nu ştiu...
- Ia-ţi jacheta, mergem să-l luăm pe Paul. - N-am chef.
- Credeam că ne înţelegem. - Vreau să mă uit la asta !
Ce zici dacă aranjez să te uiţi împreună cu Tommy Doyle ?
- Ţi-ar place ? - Da ! - Atunci vino.
Haideţi, grăbiţi-vă !
Bună, intraţi. Pregătim dovleacul.
Vreau să mă uit la TV.
- Mişto. - Am avut o seară nasoală.
Mi-am pătat hainele cu unt şi...
- Sună-l pe Ben şi spune-i că glumeai. - Nu pot. - Ba poţi !
S-a dus cu Mike să bea ceva în oraş. Va trebui să-l suni tu, mâine.
Pe deasupra, trebuie să merg după Paul.
Ia stai puţin. Dacă ai tu grijă de ea, poate am să vorbesc cu Ben Tramer dimineaţă.
S-a făcut.
- Credeam că Paul e "pedepsit". - Nemernicul a reuşit să scape cumva.
- Te sun eu cam într-o oră, bine ? - Da. Pa.
Bătrâna samariteană intră din nou în acţiune...
N-am chei...
Lindsay !
Unde eşti ?
Omul Negru ! E afară !
- Ce se întâmplă ? - Omul Negru e afară !
Tommy, încetează ! Nu e nimeni afară !
Nu există Omul Negru. Dacă nu termini, opresc TV-ul şi te trimit la culcare.
- Nimeni nu mă crede. - Eu te cred, Tommy.
- Nu mi-e frică. - Atunci intră !
- Laşule ! - Haide, Lonnie !
Lonnie, mişcă-ţi curul de acolo !
- Sunteţi bine ? - Da.
Nimic special, doar copii care joacă farse, îşi fac de cap, se îmbată...
- Am impresia că aţi exagerat. - Vă înşelaţi.
- Nu prea reuşiţi să mă convingeţi. - De ce aţi mai avea nevoie ?
Vă trebuie ceva mai mult decât vorbe ca să mă determinaţi
să petrec noaptea ascuns după tufele astea.
L-am urmărit timp de 15 ani ! Stând în cameră...
uitându-se la perete... privind prin el.
Privind spre noaptea aceasta, cu o răbdare inumană !
Aşteptând un fel de alarmă interioară care să-l facă să se dezlănţuie.
Moartea a venit în oraşul tău, şerifule.
Poţi să ignori totul, sau să mă ajuţi să-l opresc.
Din nou vorbe şi exagerări.
Doctore, în Haddonfield trăiesc zeci de familii, femei, copii.
- Vreţi să spuneţi că ar putea deveni victimele unui măcel ? - E posibil !
În regulă. Rămân cu dumneavoastră în noaptea aceasta.
Ca precauţie, în cazul în care aveţi dreptate.
Şi dacă aveţi, blestemat să fiţi pentru că l-aţi lăsat să scape !
Deci, intrăm, Annie o va distrage pe Lindsay şi mergem sus.
Primul dormitor din stânga. Da ?
- Deci prima oară îţi rup hainele... - Bluza asta e scumpă, tâmpitule !
Apoi tu le rupi pe ale mele, după care rupem hainele lui Lindsay.
Da, am înţeles.
Lasă-mă jos, nu te mai prosti ! Lasă-mă !
E întuneric peste tot !
- Annie, am sosit ! - Unde s-or fi dus ?
Probabil s-a dus afară cu Lindsay.
- Să ne uităm după vreun bilet, ceva. - Ba hai să nu ne uităm.
O să te prindă ! O să te prindă !
Nimeni n-o să prindă pe nimeni. Nu vă mai speriaţi unul pe altul.
Toată lumea se distrează în seara asta... Deci, copii, ce urmează ?
- Să mai facem popcorn. - Nu, am făcut deja destul.
Haideţi să vedem restul filmului.
Bună, Laurie. Ce mai faci ?
Mă odihnesc şi eu pentru prima oară în seara asta.
- Annie e pe acolo? - Trebuia să fie acasă deja, s-a dus după Paul.
Aici nu e.
Probabil s-a oprit pe undeva. Spune-i să mă sune când ajunge.
Vreau să ştiu când trebuie să o culc pe Lindsay.
- Bine, pe mai târziu ! Distracţie plăcută ! - Cu siguranţă !
- Lindsay va lipsi toată noaptea. - Grozav !
- La naiba, iarăşi ? - Ce să fac, dacă tot sună telefonul !
- Şi eu nu-ţi pot distrage atenţia ? - Răspunde la nenorocitul ăla de telefon.
Nu pot, dacă e familia Wallace ? O băgăm pe Annie în bucluc.
Îl scot din furcă şi gata.
A fost fantastic.
- Vrei o bere ? - Da.
- Asta e tot ce poţi spune ? - Da.
- Du-te si adu-mi o bere. - Credeam că îmi aduci tu mie. - Zău ?
Mă voi întoarce. Să nu te îmbraci.
Annie ?
Paul ?
Linda, cretino !
În regulă, Linda, ieşi de acolo.
Măi, mi-ai adus berea ?
Drăguţ, Bob, foarte drăguţ.
Vezi ceva ce-ţi place ?
Ce-i cu tine ? Nu mă pot juca cu "fantoma" ta, Bob ?
Haide, gata, unde e berea mea ?
Ţi-e greu să-mi răspunzi ?
Bine, mă duc eu să-mi iau.
O sun pe Laurie. Vreau să ştiu unde sunt Paul şi Annie.
Nu ajungem nicăieri în felul ăsta.
În sfârşit.
Bine, Annie. Mai întâi faimosul mestecat, apoi faimoasele tale gemete ?
Annie, eşti bine ?
Iar te prosteşti ?
Dacă e o glumă, te omor !
Somn uşor, copii...
Bob ?
Linda ?
Annie ?
În regulă, Annie.
Haideţi, nebunilor, gluma s-a terminat !
Haide, Annie, ajunge.
Deja nu mai e amuzant, încetaţi !
O să vă pară rău !
Ajutor !
Să mă ajute cineva, vă rog !
Cineva să mă ajute ! Dumnezeule, ajutor !
Nu mă auziţi ? Dumnezeule !
Cheile...
Tommy !
Tommy, eu sunt !
- Cine e ? - Tommy, deschide, eu sunt !
Da, bine...
Tommy, te rog !
- Repede, du-te sus ! - Ce se întâmplă ?
- Du-te la Lindsay şi încuie uşa ! - Mi-e frică !
- Fă ce ţi-am spus. - E Omul Negru ?
Repede !
- Unde aţi fost ? - Am găsit maşina.
- E aici ! - Unde ?
Trei străzi mai în jos.
Mergeţi prin spatele casei, eu mă duc prin faţă.
- O să fac o mică plimbare. - Şi Omul Negru ?
- Mi-e frică ! - N-aveţi de ce să vă temeţi.
- L-am omorât. - Nu poţi să-l omori pe Omul Negru !
Intraţi, acolo ! Haide, Tommy ! Încuiaţi uşa !
Tommy, descuie uşa.
Ascultaţi-mă.
Vreau să mergeţi în josul străzii...
...până la casa familiei McKenzey şi spuneţi-le să sune la poliţie,
...şi să îi trimită aici.
- Aţi înţeles ? - Da...
Mergeţi şi faceţi ce-am spus !
A fost... Omul Negru ?
Adevărul este că, da, chiar el a fost.
Traducerea şi adaptarea: nightmare1