Doamne, cât e de frumoasă...
Doamne, cât e de frumoasă Are nişte ochi minunaţi.
E atât de sexy cu puloverul ăla.
Aş vrea să fiu singur cu ea s-o pot îmbrăţişa şi sărută
să-i spun cât o iubesc şi să am grijă de ea.
Termină, cretinule. E cumnata-ta.
Nu pot să fac nimic. Sunt luni întregi că mă consum pentru ea.
O visez noaptea, mă gândesc la ea când sunt la birou.
Oh, Lee. Ce pot să fac?
Continui să-mi imaginez şi e dezgustător.
Înainte, când a trecut pe lângă mine
şi i-am simţit parfunul cu care se dă pe ceafă...
Doamne, credeam că leşin.
Fii calmă. Eşti un consultant financiar, nu se cade să leşini.
Elliot? Comoară?
Astea sunt delicioase. L-au făcut Holly şi prietena ei.
Fantastice. Sora ta e o bucătăreasă incredibilă.
Ştiu. A moştenit ea întregul talent culinar.
Şi tu ai, tone.
Holly, ar trebui să deschizi un restaurant. Asta avem de gând.
Nu un restaurant, ci împreună cu April vom face catering.
Glumeşti. Nu, e un lucru stabilit.
Perfect!
Ne place să gătim. Până când vom găsi de lucru ca şi actriţe,
vom face catering pentru anumite petreceri
Acela e adevăratul tău talent Ştiu asta.
Pot să-ţi vorbesc între patru ochi?
Sunt soţul ei. Îmi spune tot.
Am nevoie de bani. Nu te enerva.
Nu mă enervez. Asta e ultima oară.
Notează tot.Mă jigneşti.
Într-o zi îţi voi restitui tot.
Cât ai nevoie? 2000 de dolari.
Ştiu că e mult, dar eu şi April avem proiectul ăsta de catering.
Suntem bucătărese minunate.
Pentru a porni, avem nevoie să ne plătim vechiul împrumut
şi să cumpărăm nişte lucruri.
Vă trebuie din nou cocaină?
Avem deja unele cereri pentru cine.
Nu e o muncă pe care o voi face mereu. Continuăm să mergem la probe.
Ar putea să apară un contract, dar petrecerile se fac seara.
Voi continua să recit.De un an nu m-am mai drogat.
Mama şi tata plutesc iar pe marea amintirilor.
Ai gustat bignč-urile cu raci făcuţi de Holly?
Un antihistaminic pentru astmul mamei
înainte să se transforme în Camille. ("Dama cu Camelii")
Mama e Camille în fiecare dimineaţă.
Cel puţin nu bea. Îi stă foarte bine cu rochia aceea.
Ştie asta. Flirtează cu toţi.
Îşi aranjează mereu portjartierul când e un bărbat în preajma ei.
Unde e antihistaminicul? Elliot îl ţine pe undeva.
Frederick nu a venit. Dar când a venit?
E mereu atât de supărat.. atât de deprimat.
Credeam că vroia să-l părăsească
Atenţi, băieţi.
Fiii tăi sunt adorabili. În zilele de sărbătoare mă simt foarte singură
Iată de ce în seara asta l-am invitat pe Phil Gammage.
E un încrezut. Nu e.
E directorul şcolii lui Daisy. Seamănă cu lchabod Crane.
Când e nervos îi tresălta mărul lui Adam.
E mai bun decât soţul tău.
Nu e toxicodependent.
Întrerup o discuţie între surori?
Nu-i nici măcar un bărbat interesant la petrecerea asta.
Poate lui April îi place Phil. Îl ştii pe tipul ăla înalt?
L-am întâlnit pe Phil. Cel care seamănă cu lchabod Crane?
E genul meu.
Nu trebuie să ne descurajăm.
Hannah va invita bărbaţi care nu seamănă cu lchabod Crane.
Poate de Crăciun sau de Revelion. Eventual Revelionul viitor.
E pe-aici, pe undeva.
Ador cartea pe care mi-ai împrumutat-o.
M-a impresionat mult.
Cum e Frederick? Nu a venit.
E prost dispus. Dar nu a fost o săptămână proastă. A vândut un tablou.
Unul din desenele sale cele mai bune. Un studiu de nud.
În realtate, eu eram modelul.
E straniu să ştii că eşti expus pe perete, în casa unui străin.
Oricum nu-ţi poţi da seama că sunt eu. Te-ai înroşit, Elliot.
Deci cu ce te ocupi?
Ajutorul de şomaj e pe terminate.
Aş putea face un curs la Columbia.
Nu ştiu exact de care.. Sociologie, psihologie...
Aş putea lucra cu copiii.
A propos, am clienţi interesaţi în amenajări interioare.
Ar putea fi interesaţi în tablouri. Pot să te sun?
Cu siguranţă. Frederick ar fi fericit să vândă ceva.
Băieţi, cina e gata.
Eşti foarte frumoasă. Nu-i adevărat?
L-am întâlnit pe fostul tău soţ.
Acelaşi nebun. Mergea să-şi facă nişte analize de sânge.
Mickey e atât de ipohondru. Ce-ar face dacă ar fi într-adevăr bolnav?
Doamnelor şi domnilor...
Vreau să ţin un toast..
Acesta e un toast.
Această minunată cină de Ziua recunoştinţei a pregătit-o Hannah.
M-a ajutat Mavis, Holly şi April...
Nu, e opera ta. E opera ei.
Să închinăm în sănătatea ei,
şi să o felicităm pentru minunata ei reuşita din acest an.
Marele ei succes din "Casa păpuşilor"
Şi eu am jucat-o pe Nora. Nu vă spun în ce an.
E foarte greu să te comporţi ca şi veveriţă lui Torvald
fără să pari stupid.
Cred că lbsen ar fi fost mândru de Hannah.
Am fost norocoasă. Când au apărut copiii am încetat lucrul
şi m-am dedicat familiei. Am fost foarte fericită
Dar în secret, am sperat mereu că o ocazie de aur
mă va convinge să mă întorc pe scenă.
Acum că mi-am satisfăcut capriciul,
pot să mă întorc la lucrurile care mă fac fericit.
Ne-am distrat mult cu toţii.
E imaginaţia mea sau Elliot s-a îndrăgostit de mine?
E ciudat. Am mai avut senzaţia asta..
Mă acoperă de atenţii.
Şi s-a roşit când eram singuri în dormitor.
Cine ştie dacă el şi Hannah sunt fericiţi.
E ciudat.Mă simt încă puţin electrizata de complimentele lui.
Vrei o cafea sau un ceai? Nu, mulţumesc.
Ceva de mâncat? Nu, nimic.
Sigur? Foarte sigur.
Ce să mă fac cu tine?
De ce n-ai venit astă seară? Ne-am distrat enorm.
Sunt într-o etapă a vieţii mele în care nu pot sta cu alţii.
Nu vreau să jignesc pe nimeni. Imposibil. Erau toţi atât de amabili.
Lee, tu eşti singura persoană cu care pot sta,
cu care doresc să stau.
Eşti prea dur cu oamenii. Ştii asta, nu?
Nu-ţi ajunge că pot să te iubesc pe tine. Eşti aşa de misterioasă...
Atât de dulce cu mine şi atât de dispreţuitor cu toţi ceilalţi.
Cândva erai fericită să stai singură cu mine.
Vroiai să înveţi totul despre poezii, despre muzică.
Te-am învăţat tot ce puteam? Nu cred.
Elliot a spus că ar putea avea clienţi pentru tine.
Toţi tâmpiţii cu un profund simţ artistic.
E posibil. Încearcă doar să fie amabil.
Pentru că îi placi.
Elliot te doreşte enorm.
Nu l-ai văzut vreodată.
Însă te întorci acasă încărcată cu cărţile recomandate de el,
sau cu filmele pe care ar trebui să le vezi. E soţul surorii mele..
Dacă ai fi fost mai puţin avizat, ţi-ar place. E foarte inteligent.
E un economist excepţional.
Şi eu vând operele mele persoanelor care le apreciază, nu la staruri rock.
Ai înţeles?
Ipohondrul.
Nu putem face scenetă?
Cenzură spune că e indecentă.
Au văzut repetiţia.Se trezesc abia acum?
Transmisia începe într-o jumătate de oră. Spectacolul e cu 5 minute prea scurt.
Cum? Nu l-am cronometrat? Fără sceneta e prea scurt.
Cum pot să ne facă una ca asta? Avem un indicator de ascultare scăzut.
Am emicrania. Mickey, ascultă.
Du-te în cabina lui Ronny. Are circa 1600 grame de Quaalude.
Nu cred că pot face spectacolul. De ce mi se întâmplă toate mie, Doamne?
Cenzură? Pentru că sceneta e indecentă?
Abuzul aupra minorilor e o temă fierbinte...
Îl face jumătate din ţară. Dar voi daţi nume.
Nu e adevărat. Spunem"tată". Sceneta aia nu poate fi transmisă.
Cine a schimbat sceneta mea despre OLP?
Am scos patru replici nasoale.
E distrusă.
Ce-i? Te-ai căsătorit cu replicile alea?
Nu mă interesează. Nu-mi distruge muncă fără să mă anunţi.
Vrei să le elimini? O fac eu.
În loc de sketch-ul despre pedofil, să repetăm dansul homosexualilor,
cardinalul Spellman şi Ronald Reagan.
Nu mă simt bine. Ce-i? Ai înghiţit o farmacie?
Nu mai am voce.
Ronny, ştii că trebuie să mergi pe scenă peste 25 mânuţi.
Are cineva un Tagamet? Ulcerul meu urlă.
Vrei un Quaalude?
Spectacolul ăsta îmi distruge sănătatea.
În timpul ăsta fostul meu asociat merge în California.
Şi fiecare spectacol stupid pe care-l produce e un mare succes.
Ce să mă fac cu viaţa mea?
A propos, mâine trebuie să-mi văd fosta soţie.
Ciao. Sunt fericit că ai reuşit să vii până aici.
Am doar două minute. Spectacolul mă ucide.
Am un milion de întâlniri astăzi. Trebuie să văd noi comici...
E ziua copiilor tăi.
La mulţi ani, copii.
Tata v-a adus cadouri.
Ehi, ce-aţi zice de nişte îmbrăţişări?
Cum mai e? Toate sunt OK.
Acum puteţi deschde cadourile.
Ce mai face Elliot? Bine.
Încerc să-l conving să producă un spectacol. Îi va place.
Îmi e simpatic. E un tip drăguţ.
E o mănuşă de baseball mişto.
E timid şi ciudat ca şi mine.
Îmi plac persoanele nesigure.
Chiar asta vroia. În materie de soţi ai gusturi bune.
Ce minunăţie!
Dă-te jos! Hai.
Lângă vasul Sung, ia-o.
Atenţie la fotografie!
Hannah e o dulce. Însă mă enervez şi acum când mă gândesc la unele lucruri.
Ce dracu. Cel puţin nu-i dau nimic pentru copii.
Sper că nu-i nimic în neregulă în organismul meu.
Care-i problema de data asta? Cred că am ceva.
Sunt absolut convins. Nu ca şi în cazul amigdalelor,
pe care am uitat că le-am scos când eram mic.
L-am consultat pe tatăl dvs. pentru sinuzita şi dureri în piept.
El e ipohondrul familiei.
Aţi spus că aveţi o senzaţie de ameţeală. Puţin.
Şi cred că încep să îmi pierd auzul de la urechea dreaptă.
Sau la cea stângă.La dreapta sau la stânga. Nu-mi amintesc.
Să arunc o privire.
Aţi avut o diminuare importantă a câmpului auditiv al urechii drepte.
Aţi fost expus la zgomote violente sau aţi avut un virus?
Nu, am fost perfect sănătos. Doar că îmi imaginez că sunt bolnav.
Când v-aţi dat seama de asta întâia oară? Cam acum o lună. Ce am?
Aţi avut ameţeli? Auziţi ţiuituri şi zumzete?
Da, acum că îmi spuneţi,
aud zumzete şi ţiuituri. Devin surd?
Doar la o ureche?
E mai sănătos dacă am probleme la amândouă?
Aş dori să faceţi nişte analize la spital.
În spital? Ce fel de analize?
Nu vă alarmaţi.
Sunt cele mai sofisticate analize audiometrice. Nu aveţi nimic.
Atunci de ce să merg la spital?
Nu percep becibelii cei mai înalţi. Nu voi merge la operă.
Nu vă speriaţi. Vreau doar să exclud câteva posibilităţi.
De exemplu? Aveţi încredere în mine.
Dr. Wilkes? Sunt Mickey Sachs. Aş vrea să vă întreb ceva.
Spuneţi.
Dacă am o pierdere de auz la o ureche,
şi nu depinde de un virus sau de un zgomot puternic,
care ar mai putea fi cauza?
Poate fi orice. Deseori e ereditar.
O gripă. Uneori ajunge un mic zgomot.
Nu altceva mai grav?
Cred că ipoteza cea mai pesimistă ar fi o tumoare la creier.
Chiar?
Iată noile pagini. Tehnicienii le-au citit deja?
Nu, încă nu. Sperăm că sunt bune.
Coborâm într-un minut.
Mickey, ce ai? Eşti alb că peretele.
Am ameţeli. Nu mă simt bine.
Auzi zgomote? Auzi o sonerie?
Da, aud.
Nu, nu aia.
O să lucrăm până seara târziu.
Comandăm mâncare.
Ce mă fac dacă am o tumoare pe creier?
Nu ai spus că ai avea o tumoare pe creier.
Nu îţi spun asta pentru că uneori cei mai slabi se alarmează.
Dar nu e cazul tău.
Auzi şi un zumzet? Haide, avem de făcut un spectacol.
Nu reuşesc să mă concentrez. Nu ai nimic.
Atunci de ce mi-a spus să mai fac nişte analize?
Vrea să excludă unele posibilităţi. De exemplu?
Cancerul. Nu-l menţiona. Nu vreau să aud cuvântul.
Nu pronunţa cuvântul până sunt în clădire. Nu ai nici un simptom.
Am toate smptomele tumorii pe creier.
Acum două luni credeai că ai melanom malign.
Îmi apăruse un punct negru pe spate.
Îl aveai pe cămaşă. Ce ştiu eu? Toţi arătau aici la spate.
Trebuie să ne hotărâm pentru rezervări. Nu reuşesc să gândesc.
Azi dimineaţă eram atât de fericit. Nu înţeleg ce-a mers rău.
Dimineaţa erai nefericit.
Am avut critici negative, sponsorii sunt furioşi...
Eram fericit, însă nu-mi dădeam seama.
Societatea de catering Stanislavski în acţiune.
Astea sunt delicioase. Ce sunt?
Ouă de prepeliţă.
Le-a făcut prietenă mea April. Încercaţi un bignč cu răci.
I-am pregătit eu.
Friptura Strogonoff e gata. E un mare succes.
Asta da. Ieri la repetiţie n-a fost exact aşa.
Se va întâmpla. O să vezi că o să te angajeze.
Mai sunt moluşte? Da, câteva.Vă plac?
Sunt irezistibile. Aţi gustat bignč-urile cu răci?
Voi două sunteţi prea drăguţe ca să fiţi bucătărese.
Suntem actriţe.
E primul vostru servici? Mâncarea e atât de rea?
Mai adu pâine şi lasagne.
Sunteţi o actriţă cu talent pentru bignč.
Bignč-urile sunt ale lui Holly. Eu fac clătite cu caviar.
Şi prepeliţă e autoarea ouălor.
V-am furat alte moluşte.
- A propos, eu sunt David Tolchin. - April Knox. Încântată.
Ea e Holly.
Suntem societea de catering Stanislavski.
De fapt am venit aici pentru că mă plictiseam de moarte.
Ne găsiţi pe noi mai interesante?
De fapt, dacă nu vă deranjează aş vrea să ascult "Aida".
L'am văzut pe Pavarotti în "Ernani", la Metropolitan şi am plâns.
Şi eu plâng.
Eu mă prăbuşesc mereu la ultima scenă din "Traviata".
Şi eu. Am o lojă privată la Metropolitan.
Deschid o sticlă de vin, privesc şi plâng. E dezgustător.
Ce lucraţi? Sunt arhitect.
Ce contruiti? Chiar vă interesează?
La ce oră demontaţi?
Cel roşu? E magnific.
Stilul nu e adaptat contextului.
Dar vroiam să menţin atmosfera străzii şi proporţiile.
E granit roşu brut.
Are în el o componentă organică.
E aproape în întregime interdependenta, dacă mă înţelegi
Nu reuşesc să-mi găsesc cuvintele. Important e că respiră.
Lumea trece mereu prin faţa unor clădiri de referinţă din oraşul ăsta
şi nici măcar nu le observă. Tu pari să fii în armonie cu mediul tău.
Oh, e într-adevăr important.
Care sunt clădirile tale preferate? Vrei să le vezi?
Bine, să mergem.
E atât de romantic.Aş vrea port o rochie lungă,
să deschid fereastra şi să ies pe balcon.
E romantic. Şi are o companie încântătoare lângă.
Le stă bine împreună. Privirea îi alunecă ceva mai încolo, apoi...
Ia te uită... E dezgustător.
E într-adevăr teribil, şi distruge tot restul.
Am văzut o grămadă de lucruri azi.
Poate ar trebui să ne întoarcem acasă.
Cine coboară mai întâi? Oh, Doamne, nu ştiu.
Eu locuiesc mai la sud. Da, amândouă locuim mai la sud.
Depinde de drumul pe care vrei să-l faci.
Dacă mergem pe stradă a 5-a, atunci trecem mai întâi pe lângă casa ta.
Dar a 5-a e mereu aglomerată, nu? Da, uneori.
Tu locuieşti la Chelsea, aşa-i?
Atunci dacă locuieşti la Chelsea, probabil eşti prima care coborî.
Apoi e April.
Întâi mă duce pe mine acasă. Bineînţeles că o preferă pe April.
Bineînţeles, n-am scos un cuvânt toată seara.
De ce am spus lucrul ăla despre Guggenheim?
Prostia aia despre patine cu rotile. Nu trebuia să spun glume.
Mama ştie să le spună, chiar şi Hannah, dar eu le distrug.
De unde a scos April povestea aia despre Adolph Loos şi "forma organică"?
Păi, sigur, a studiat la Brandeis.
Dar nu ştie ce spune.
E modul în care îl chema "David".
"Da, David. Şi eu gândesc aşa, David. Ce spaţiu minunat, David."
O urăsc pe April. E prea agresivă.
Acum scapă de mine şi ea îl va invită să urce. Am clacat.
Şi el îmi place enorm.
La naiba. Nu mă las înfrântă. Am lucruri de citit.
Poate mă duc devreme la culcare, îmi pun un film şi mai iau încă un Seconal.
"... nimeni, nici măcar ploaia nu are mâini atât de mici"
Elliot, ce faci aici?
Caut o bibiloteca. În zona asta?
Ca să treacă timpul. Am un client în apropiere şi am sosit mai devreme.
Şi tu?
Oh, tu locuieşti pe aici, nu-i aşa?
Unde mergi? La alcoolicii anonimi.
Încă mai mergi? Nu bei niciodată.
Înainte să îl cunosc pe Frederick, începeam cu o bere dimineaţa.
Sigur erai foarte nefericită. Nefericită şi grasă.
Întrunirile îmi dau chiar şi acum un puternic sens de siguranţă.
Nu voi înţelege niciodată. Eşti atât de inteligenţă, frumoasă şi fascinantă.
Ce probleme ai putea să ai?
Nu mă fă să vorbesc despre copilăria mea.
Ştii ceva? E o bibliotecă în apropiere.
Dacă nu o ştii, trebuie să mergi. Îţi va place.
Dacă ai puţin timp...
Nu e fantastic? Au chiar de toate.
E minunat. Ce carte doreai?
Căutai o carte.
Nu, era doar pentru a pierde vremea. Vreau să mă uit.
Eşti în locul potrivit. Poţi să stai toată ziua şi să citeşti ce vrei.
Sau dacă ai puţină vreme, putem merge să bem o cafea.
Nu am timp. Înţeleg.
Nu-i nici o problemă. Eşti ocupată.
Pari încordat. Te simţi bine?
Nu? Da.
Te simţi bine? Da. Tu?
Bine.
Cum e Frederick? Bine.
Ne-am dus la expoziţia despre Caravaggio la Metropolitan.
E minunat să mergi la muzeu cu Frederick. Poţi să înveţi atâtea.
Îţi place Caravaggio? Sigur că da. Cui nu-i place?
Uite.
Edward Estlin Cummings. Aş vrea să ţi-l dăruiesc.
Nu, nu pot să te las. Ba da, mi-ar face multă plăcere.
Am citit o poezie de-a ta şi m-am gândit la el săptămâna trecută.
O poezie de-a lui şi m-am gândit la tine.
Îţi va place.
Îl ador pe Cummings, însă... Chiar aş vrea să îl accepţi.
Eventual putem să mai povestim uneori.
Mii de mulţumiri. Mulţumesc că mi-ai arătat bibliotecă.
Poate m-ai putea duce la Alcoolicii anonimi.
Aş vrea să văd ce se întâmplă. Ţi-ar place.
E foarte interesant. Te-ai distra.
Şi nu uita poezia de la pagina 112.
M-a făcut să mă gândesc la tine.
Pagina 112.
"Cea mai uşoară privire a ta cu uşurinţă mă va deschide,
chiar dacă eu m-am închis,
tu mă deschizi mereu, petala cu petala, aşa cum primăvara deschide
(atingând abil şi misterios) primul său trandafir...
... (nu ştiu ce este în tine care se închide şi se deschide:
doar ceva din mine înţelege
că expresia ochilor tăi este mai profundă decât toţi trandafirii)
Nimeni, nici măcar ploaia nu are mâinile atât de mici"
Neliniştea omului din cabină.
SPITALUL MOUNT SINAI
Nu eram prea mulţumit de rezultatele analizelor dvs,
iată de ce v-am pus să faceţi o tomografie, era acel dispozitiv care se rotea.
Vedeţi această mică zona gri?
Această zonă gri era ceea ce speram să nu găsesc.
Aş vrea să vă întoarceţi luni dimineaţă pentru o TAC.
- O TAC la creier? - Facem câte un pas odată.
Nu vom lua nici o decizie înainte să obţinem toate datele.
Ok. Staţi liniştit.
Nu t-a spus c-ai avea ceva.
Doar că nu-i place pata de pe radiografia ta.
Nu înseamnă că ai ceva. Nu te grăbi cu concluziile.
Nu ţi se va întâmpla nimic.
Te afli exact în mijlocul New York-ului, oraşul tău.
Eşti înconjurat de oameni, trafic şi restaurante.
Cum e posibil ca într-o zi tu să dispari?
Fii calm. Totul va fi bine.
Nu te lasă cuprins de panică.
Mor! Mor!
E o pată în plămânii mei!
Fii calm. Nu e în plămâni. E în ureche.
Nu, e acelaşi lucru. Doamne, nu reuşesc să dorm.
Dumnezeule, am o tumoare în cap, mare cât o minge de baschet.
De fiecare dată când clipesc, mi se pare că o aud.
O, Doamne!
Vrea să îmi facă o TAC la creier ca să aibă o confirmare a diagnosticului său.
Ascultă, o să fac un pact cu Dumnezeu.
Fă să fie doar urechea. Voi deveni surd şi orb la un ochi.
Dar să nu trebuiască să mă operez la creier.
O să ajung ca tipul cu basca care transporta flori.
Relaxează-te. De-o viaţă mergi la doctori. Şi ţi-a mers bine mereu.
Nu-i adevărat. Îţi aminteşti cu ani în urmă?
Îmi pare rău să vă spun, D-le Sachs, dar nu puteţi avea copii.
Nici o posibilitate?
Asta nu înseamnă că nu puteţi avea o viaţă sexuală,
dar analizele arată că Dl. Sachs e steril.
Volumul spermatic insuficient şi sterilitate.
Nu se poate face nimic? Flexiuni? Hormoni?
Mă tem că nu. Voi întreba un alt medic.
Asta e deja al doilea. Îl voi întreba pe al treilea.
Înţeleg că asta e o lovitură.
Ştiu din experienţă că multe căsătorii fericite devin instabile
şi se destrama din cauză că nu se pot înfrunta astfel de situaţii.
Nu faceţi o problemă din asta.
Se pot adopta copii, sau sunt metode de fecundare artificială.
Mă simt atât de umilit. Se poate că tu să te fi distrus?
Distrus cum? Exces de masturbare?
Acum te apuci să-mi critici hobby-urile mele? Dumnezeule!
Putem să adoptăm un copil.
Şi inseminarea artificială?
Pot să recurg la un donator de spermă.
Sunt bănci unde e ţinuta congelată.
Vrei un copil decongelat? Vreau să experimentez maternitatea.
Cu un străin? Gândeşte-te la asta, nu-ţi cer altceva.
A fost un spectacol minunat. Cel mai bun pe care l-am scris.
Cel mai distractiv a fost cel pentru care am câştigat premiul Emmy.
În privinţa umorului a fost probabil cel mai bun, în mod absolut.
Era distractiv. Dar spectacolul despre francezi a fost distractiv şi afectuos.
Ideea ne-a venit în călătoria spre Paris.Vă amintiţi acea vară?
Ai avut jetlag timp de trei săptămâni.
Da, dar ne-am distrat.
Scuzaţi. Cafea?
Ascultaţi, băieţi. Mai doreşti?
Este ceva de care vrem neapărat să vă vorbim.
Doamne, e un lucru foarte delicat.
Vă vorbesc doar pentru că sunteţi prieteni.
Lucrurile astea nu trebuie să se afle.
Sunt doar urechi.
Eu şi Hannah nu putem avea copii.
Nu o să insist a cui e vina. E vina mea că nu putem avea.
Dettaliile sunt prea jenante.
Am discutat şi ne-am hotărât să recurgem la inseminare artificială.
Nu sunt sigur dacă îmi place ideea.
Nu aş vrea să merg la o bancă de spermă să caut un donator anonim.
Nu aş vrea asta.
Am prefera pe cineva cunoscut şi care ne place,
care să fie afectuos şi inteligent...
Simte-te liber să spui nu.
Înţelegem că asta are o serie de implicaţii.
Problema e că ne trebuie sperma.
Prima mea reacţie după şocul iniţial e că mă simt flatat.
Tatăl aş fi eu. Tu trebuie doar să te masturbezi într-o ceşcuţă.
Asta o pot face. N-o să avem raporturi.
Trebuie să îţi spun adevărul. Mă simt puţin jenat.
Ştiu că e mult ce îţi cer. Îmi pare rău pentru tine. Într-adevăr.
Îmi vine să plâng. Vrei să faci un copil cu soţul meu?
Nu răspundeţi acum. Întoarceţi-vă acasă şi gândiţi-vă la asta.
Am donat deja sânge şi haine la săraci.
Aş prefera să vorbim acasă.
Cred că asta ar fi un lucru de discutat cu psihologul tău şi cu al meu.
Şi poate şi cu avocatul meu.
Înţelegem perfect dacă vă veţi hotărî să nu o faceţi.
Nu vroiam să stricăm seara. Să trecem la alt subiect.
Deci în felul ăsta ai avut un copil de la fostul meu asociat. Doi gemeni.
Poate că asta ne-a început criza, dar oricum deja ne îndepărtasem.
Acum în loc de soţ şi soţie suntem buni prieteni.
Dragii mei, iubirea e imprevizibilă.
Dusty a cumpărat de curând o casă enormă la Southampton.
Lee, Frederick... vă prezint pe Dusty Frye.
Dusty a cumpărat o casă enormă la Southampton şi o aranjează.
E un loc ciudat. O grămadă de pereţi. Cum merge, prietene?
I-am vorbit de munca ta şi e entuziast.
Am o pictură de Andy Warhol, şi una de Frank Stella.
E foarte frumos, mare, ciudat...
Dacă priveşti prea mult tabloul de Stella colorile încep să fluctueze.
Vă place ideea să colecţionaţi artă?
Da. Încă mai am mult de învăţat. Nu m-a interesat arta când eram mic.
Vă plac desenele?
Ei, şi încă cum! E o frumuseţe!
Însă îmi trebuie într-adevăr ceva. Caut ceva mare.
Arată-i tablourile în ulei. Sunt în pivniţă.
A făcut o nouă serie care vă va plăcea cu siguranţă.
Sunt mari? Unele, da.
Am o grămadă de pereţi goi.
Nu-mi vând lucrările la metru.
Cum mai o duci? Oh, ştii.
Am vorbit cu Hannah astăzi.
Mi-a spus că mergeţi la ţară în acest weekend.
Da, ea adoră pădurile.
Dar eu înnebunesc. E o luptă.
Trebuie să merg să-mi fac detartraj. Magnific.
Credeam că Frederick trebuia să-l cunoască pe Dusty.
E foarte drăguţ din partea ta. Băiatul ăla are un munte de bani.
A câştigat şase discuri de aur.
A propos, am cumpărat trioul de Mozart pe care mi l-ai recomandat.
Vânzătorul mi-a arătat un altul minunat.
E Bach, al doilea capitol.
Îl ai aici? Aş vrea să-l ascult.
Holly a cunoscut un bărbat fantastic căruia îi place opera. Un arhitect.
Bine.Aş fi fericită s-o văd la casa ei.
E aşa de nervoasă.
Nu e minunat?
Îl cunosc.
Bach, "Concertul în fă minor". E unul din preferatele mele.
Şi apoi ai citit Cummings?
Da, chiar că e adorabil.
Au o grămadă de clienţi gay unde merg să-mi fac detartrajul.
Medicii ocum poartă mănuşi pentru că le e frică de SIDA.
Ai aruncat o privire la poezia de la pagina 112?
Da, am fost mişcată, e atât de frumoasă, atât de romantică.
Mor de dorinţa de-a o sărută.
Nu aici, idiotule. Trebuie s-o duci undeva unde sunteţi singuri.
Dar trebuie să mă mişc cu atenţie. E o situaţie foarte delicată.
Întreab-o dacă o poţi vedea la prânz sau la un cockteil, mâine.
Fii pregătit să nu dai curs invitaţiei.
Trebuie să te comporţi cu multă abilitate şi diplomaţie.
Ai citit aşa vreodată?
- Elliot, nu. - Lee, sunt indraostita de tine.
Trebuie să îţi vorbesc.
De mult timp sunt îndrăgostit de tine.
Nu sunt interesat să îl vând.
V-am întrebat doar dacă aveţi ceva de culoarea puricelui.
Ce se întâmplă?
Nu mă interesează ce gândeşte desierul dvs..
Nu pot să cumpăr nimic fără ca înainte s-o fi întrebat.
E umilitor. Nu se cumpără tablouri care să se asorteze cu sofaua.
Nu e sofa. E un divan.
Las-o baltă. Să mergem, Elliot.
Tipul ăla e nebun. Un paranoic.
Ce-i cu tine? Nimic.
Nu-i nici o problemă, nu ne-am înţeles. Tu mergi înainte.
Transpiri. Am nevoie doar de puţin aer curat.
Probabil e ceva ce am mâncat. Fac doi paşi. Mergi înainte.
Te căutam.
Îţi cer scuze. Îmi pare rău. Sunt atât de încurcat.
Cum crezi că ar trebui să reacţionez?
Sunt îndrăgostit de tine.
N-o spune. Îmi pare rău. Ştiu că e îngrozitor.
Conosti situaţia. Ştiu. Îmi dau seama.
Ce pot să spun? Eu şi Hannah suntem la final.
Nu mi-a spus niciodată nimic. Mie-mi destăinuie tot.
E trist. Ea e nebună după mine, dar eu nu mai simt nimic pentru ea.
Sper că nu din cauza mea? - Nu. Poate totuşi, da.Eu te iubesc.
- Nu pot să fiu cauza... - Era inevitabil că urma să ne îndepărtăm.
- De ce? - Pentru o grămadă de lucruri.
Dar nu din cauza mea?
Nu, am pornit în două direcţii diferite.
- Biata Hannah. - Şi tu?
Şi tu simţi asta, sau eşti doar jenat?
- Nu pot să-ţi spun nimic. - Fii sinceră. Nu te scuză.
Simt ceva pentru tine, însă nu insistă să mai spun ceva.
Îmi ajunge. Acum responsabilitatea e a mea. Voi aranja eu lucrurile.
Nu fă nimic în numele meu.Eu şi Hannah ne iubim.
- Dar şi tu mă iubeşti. - Elliot, nu te pot ajuta în treaba asta.
Mă simt vinovată chiar numai dacă îţi vorbesc.
Şi pentru că simţi ceea ce simt şi eu.
Trebuie să plec la detartraj.
Am răspunsul.
Sunt în al şaptelea cer.
Salut. Ce mai faceţi?
E în bucătărie. Aceeaşi poveste.
Mereu promite. Dar toate sunt doar minciuni.
Nu înrăutăţi lucrurile, tata.
Mamă, ce mai faci? Îţi pregătesc o cafea. Destul cu asta.
Ce l-a pornit?
Făceam un spot publicitar cu un vânzător tânăr şi atrăgător.
Maică-ta s-a aruncat pe el într-un mod dezgustător.
Când a înţeles că era prea bătrână ca să-l seducă şi că îl putea într-o
situaţie jenantă... Mincinosule!
La prânz s-a îmbătat şi credea că e Joan Collins.
Întreaga viaţă a trebuit să suport insultele acelei persoane inferioare.
Cu frizura aceea imposibilă, nici nu arată a bărbat.
Nu a avut niciodată grijă de noi. Bine măcar că avem o fiică talentată.
Sper măcar că e a mea.
Tatăl ar putea fi oricine din sindicatul actorilor.
Are talent, deci e cam greu să fie fiică ta.
Tată. Mergi dincolo şi lasă-mă pe mine să mă ocup de ea.
Nu ştii niciodată când o să se reapuce de băut şi o să-i umilească pe toţi.
Eşti teribilă. Probabil într-adevăr bârfeai.
Nu. Îmi place să glumesc şi să mă distrez.
El se enervează pentru că lumea mă admiră.
Cu cât îmbătrâneşte, cu atât mai acru devine.
Eu însă vreau să rămân tânăra în interior.Ai promis că nu mai bei.
Sacrificiile pe care le-am făcut pentru el.
M-a distrus cu mândria mediocritatea şi umblatul după femei.
Nu fi aşa dramatică.
Şi el care s-a culcat cu fiecare actriţă disponibilă.
Mi s-a propus o probă pentru film.
Dar ştiam că el ar fi apărut cu
minunata sa frizura şi cu hainele lui scumpe.
Totul de faţadă.
Cum poţi să reciti dacă în interior nu ai nimic să exprimi?
Era atât de frumoasă cândva, iar el atât de elegant.
Amândoi plini de promisiuni şi de speranţe care nu s-au realizat niciodată.
Şi apoi certuri şi infidelităţi continue care să confirme.
Şi acuze reciproce. E trist.
Adorau ideea de a avea copii, însă nu i-a interesat să ne crească.
Nu poţi să-i acuzi de asta. Erau inconştienţi.
Din toată familia, tu ai fost singura înzestrată de talent.
Adevăratul meu talent e norocul. Am avut mult, încă de la primul spectacol.
Creadeam că Lee era destinată să aibă succes.
E o dulce, dar nu are verva ta. Şi o ştie.
O să te venereze. N-ar îndrăzni să se urce pe o scenă.
- Holly nu e timidă. - Holly e împrăştiată.
Holly m-a moştenit.
Aş fi devenit o mare drogată.
Îţi aminteşti asta, Hannah?
Abisul.
D-le Sachs, mă tem că am veşti proaste.
Acum o să vă arăt exact unde se afla tumoarea,
şi de ce credem că o intervenţie ar fi într-adevăr inutilă...
S-a terminat.
Sunt fata în faţă cu eternitatea.
Nu peste puţin, acum.
Sunt atât de speriat că nu reuşesc să mă mişc, să respir.
Totate sunt OK.Aici nu este nimic.
Analizele vă sunt bune.
Trebuie să recunosc că eram îngrijorat, văzând simptomele.
Ce a condus la pierderea auzului, n-o vom ştii niciodată,
dar, cu siguranţă, nu-i nimic grav. Sunt foarte uşurat.
Cum adică pleci? De ce?
A mers bine. Nu ai canc... lucrul ăla.
Nu-ţi dai seama că viaţa tuturor atârna de un fir?
Nu mai ai probleme. Ar trebui să sărbătoreşti.
Îţi dai seama că nimic n-are sens?
Viaţa noastră, spectacolul, lumea întreagă. Nu reprezintă nimic.
- Dar nu mori. - Nu mor acum.
Când am ieşit din spital, eram atât de fericit că mă simţeam bine.
Fug pe stradă şi dintr-odată îmi dau seama de un lucru.
N-o să mor azi. N-o să mor mâine.
Dar, în cele din urmă, mă voi găsi în acea situaţie.
- Ai realizat asta abia acum? - Nu, am ştiut asta întotdeauna.
Dar am ascuns-o într-un colţ îndepărtat din minte
pentru că e un gând îngrozitor.
Pot să-ţi împărtăşesc un secret?
Acum o săptămână m-am dus şi mi-am cumpărat o puşcă..
Dacă aş fi avut o tumoare, m-aş fi ucis.
Dar asta mi-ar fi distrus părinţii.
Ar fi trebuit mai întâi să-i împuşc pe ei.
Şi apoi pe mătuşa şi pe unchiul. Ar fi fost un măcel.
Mai devreme sau mai târziu, ni se va întâmpla tuturor.
Dar asta nu distruge oare, tot? Anihilează orice plăcere.
Tu o să mori, eu o să mor, publicul, sponsorul...
Şi hamsterul tău.
Cred că eşti epuizat.
Du-te câteva săptămâni în Bermude. Sau o tură la un bordel.
Nu pot să lucrez. Am nevoie de răspunsuri.
Altfel voi face ceva radical.
- Mi-era teamă că nu vei veni. - Eram gata-gata să o fac.
N-am închis genele toată noaptea.
Îţi dai seama, să ne întâlnim într-o cameră de hotel?
Mi s-a părut locul cel mai sigur.
Mi-am promis din nou că nu s-ar mai fi întâmplat înainte ca tu să fii liber.
Apelul tău m-a mişcat.
Aş fi vrut să te sun în fiecare zi de când mi-am deschis inima în faţa ta.
Am rezistat de o grămadă de ori.
Nu gândi rău de mine.
Nu e o situaţie uşoară.
Ştiu.
A fost perfect.
Cum fac altele să se compare cu tine?
Nu vreau să fii a altcuiva.
Eram atât de îngrijorată de comparaţia cu Hannah.
Chiar te-ai gândit la asta?
Mereu.
Cu siguranţă e foarte pasională.
E foarte afectoasa şi generoasă, însă eu vreau să fiu afectuos cu tine.
Vreau să fac lucruri pentru tine. Hannah nu are prea multă nevoie de mine.
Acum sunt încrezut.Ca şi când tu ai nevoie de mine.
Vreau ca tu să ai grijă de mine.
Şi iubesc faptul că tu îmi faci unele lucruri...
- E târziu. - M-am oprit să vorbesc cu Lucy.
Nu m-am dat seama ce oră e.
Ai pierdut un program foarte plictisitor despre Auschwitz.
Aceleaşi fragmente îngrozitoare şi intelectuali perplecşi
care declară incapacitea lor de a înţelege exterminarea.
Niciodată nu vor găsi răspunsul la întrebarea:"Cum s-a putut întâmpla?"
E întrebarea greşită. Văzând cum e lumea, ar trebui să se întrebe:
"De ce nu se întâmplă mai des?"
Mă doare puţin capul.
Erau secole de când nu m-am mai aşezat în faţa televizorului,
schimbând canalul pentru ca să găsesc ceva mai că lumea.
Vezi întreaga societate:
Nazişti, vânzători de deodorante,
luptători, concursuri de frumuseţe, talk show...
Îţi imaginezi nivelul unei minţi care priveşte concursurile de luptă?
Dar mai rău sunt predicatorii fundamentalişti.
Escrocii care spun tuturor idioţilor care îi privesc, că vorbesc în numele lui Isus.
Şi care cer bani. Bani, bani, bani.
Dacă Isus s-ar întoarce între noi şi ar vedea ce facem în numele Lui,
nu s-ar opri din vomitat. Dumnezeule, nu poţi fi mai puţin greoi?
Nu mă aflu în dispoziţia potrivită pentru a reasculta critica societăţii actuale.
- Eşti foarte nervoasă în ultima vreme. - Din cauză că nu mai suport.
Încerc doar să-ţi completez educaţia.
Am fost elevă ta, dar nu mai sunt.
Vreau ca tu să fii pregătită să înfrunţi lumea reală.
Trebuie să schimbăm ceva.
- Adică? - Mă sufoc.
- Trebuie să vorbim din nou de asta? - Da, trebuie.
- Trebuie să plec. Să trăiesc în altă parte. - De ce?
- Pentru că trebuie s-o fac. - Cum o să te descurci cu banii?
Aş putea să stau la ai mei o perioadă.
Mereu am spus c-o să mă părăseşti. Trebuie s-o faci acum?
Poate va fi doar pentru scurt timp dar trebuie să încerc.
Oh, Lee. Tu eşti întreaga mea lume.
Sfinte Dumnezeule! Te-au săturat astă seară?
Da, aşa e.
- Ai fost cu cineva. - Nu mă acuză.
Sunt prea inteligent. Nu mă păcăleşti.
- Te înroşeşti. - Lasă-mă în pace.
Cristoase, ce-i cu tine?
- Îmi pare rău. - Nu puteai să îmi spui?
- Toate subterfugiile astea... - Ţi-o spun acum.
Deci, ai găsit pe altcineva?
Ştiai că se va întâmpla. Nu pot să trăiesc aşa.
- Cine e? - Unul pe care l-am cunoscut.
- Unde l-ai cunoscut? - Nu contează. Trebuie să plec.
Eşti singura mea legătură cu lumea.
E o responsabilitate prea mare. Nu e drept.
Vreau o viaţă mai puţin complicată.
Vreau un soţ, un copil, înainte să fie prea târziu.
Nu ştiu nici eu ceea ce vreau.
Oricum, ce găseşti la mine?
Nu mai e nici o atracţie sexuală.
Nu e potrivim la nivel intelectual. Eşti prea inteligent pentru mine...
Nu încerca să mă consolezi.
Ar fi trebuit să te iau de soţie cu ani în urmă, când o doreai.
- Ar fi trebuit mai întâi să accept. - Nu ar fi mers.
Ţi-am spus eu că într-o zi mă vei părăsi pentru unul mai tânăr.
Ce partidă am avut azi Lee. E un vulcan.
A fost o experienţă reconfortantă, la fel cum am visat că o să fie.
Aşa a fost.Ca şi cum am trăit un vis. Un vis minunat.
Acum e aşa de bine şi de familiar să stau aici aproape de Hannah.
E ceva atât de dulce şi real în Hannah.
Îmi dă senzaţia profundă că aparţin cuiva.
E o femeie minunată, şi eu am înşelat-o.
Mi-a umplut existenta pustie,
iar eu o răsplătesc făcând sex cu sora ei într-o cameră de hotel.
Sunt un om de nimic. Ce lucru murdar şi crud.
O voi suna şi îi voi spune că a fost o nebunie.
Nu trebuie să se mai întâmple, o stimez pe Hannah.
Îmi iubesc soţia. Acum am înşelat-o. Oh, Doamne!
- Unde mergi? - Trebuie să-i telefonez lui Mel Kaufman.
- E foarte târziu. - Nu ştiu cum am putut să uit.
Dacă răspunde el, închid telefonul.
Îi voi spune că nu o să ne mai vedem până nu sunt separat. E imoral.
Timpul va trece, eu n-o s-o mai chem, iar ea va înţelege.
Trebuie să renunţ, înainte să fie prea târziu.
Prefer s-o rănesc puţin pe Lee decât s-o distrug pe Hannah.
Č 1.30. Nu pot vorbi cu el în casă.
Îmi pierd minţile.
O voi chema dimineaţa, imediat ce m-am trezit.
O s-o sun la 6.
Frederick face jogging la 6. Voi încheia povestea, înainte să ia amploare.
Răspund eu!
Mel!
Aş fi închis dacă nu răspundeai tu.
Dar trebuie să-ţi spun că mă simt foarte aproape de tine în noaptea asta.
Foarte, foarte aproape.
Noapte bună.
"Singurul lucru pe care conştiinţa unui om ajunge să-l ştie cu adevărat
e că viaţa nu are nici un sens." Tolstoi
Milioane de cărţi despre fiecare subiect posibil,
scrise de aceşti oameni inteligenţi,
şi nimeni dintre ei nu ştie mai mult decât mine despre marile probleme ale vieţii.
L-am citit pe Socrate.
Se înghesuia cu tinerii greci. Ce poate el să mă înveţe?
Şi Nietzsche, cu teoria lui despre întoarcerea eternă.
Susţinea că am continua să ne trăim vieţile,
în acelaşi mod, pentru totdeauna.
Bine. Va trebui să privesc din nou toate episoadele din "lce Capades".
Nu merită.
Şi Freud, alt mare pesimist.
Am făcut tratament ani de zile. Nu s-a schimbat nimic.
Psihoterapeutul meu era aşa de frustrat
încât a transformat cabinetul într-un restaurant.
Uită-te la toţi ăştia care fac jogging,
încercând să evite invitabila decădere a corpului.
E atât de trist la ce îl supun,
între biciclete şi exerciţii.
Uită-te la asta. Săraca. Trebuie să-şi care cu ea întreaga slănină.
Ar trebui s-o pună pe un cărucior.
Poate că poeţii au dreptate. Poate că iubirea e singurul răspuns.
Eram îndrăgostit de Hannah, dar nu a mers.
Am scos-o la plimbare până şi pe soră-sa. Îmi amintesc cu ani în urmă,
când tu şi Hannah tocmai aţi divorţat şi ea a încercat să te cupleze cu Holly?
- De ce faci mutra aia? - Nu mai aud nimic.
- Voi surzi. - Ăla e un geniu.
Urechile mele se înfundă. Nu mai aud nimic.
Nu simţi energia?
Sala e plină de vibraţii pozitive.
Mi-e teamă. Când vor termina de cântat, vor lua ostateci.
Nu, nu o fă, te rog.
- Vrei şi tu puţin? - Toată seara ai făcut aşa.
Ţi se va deschide a treia nară.
Nu, te rog. Putem să plecăm?
Ador cântecele despre viaţă extraterestră. Tu nu?
Nu, dacă cântaţi despre extratereştri.
Nu reuşesc să comunic cu tine. Eşti atât de rigid.
Surorile tale au un bun gust în materie de muzică. Cu tine ce este?
Eu sunt de vină.
- Vrei să asculţi ceva frumos? - E târziu.
- Eşti supărată. - Nu sunt.
Nu crezi în extrasenzorial, nu-ţi place rock-ul,
nu vrei să dansezi urât, nu vrei să-ţi dai drumul.
E ca şi cum ai ieşi cu cardinalul Cooke.
Ce seară minunată.
Nu era nevoie să vorbeşti când el cântă.
- Mă simt atât de plictisită. - Nu-l meriţi pe Cole Porter.
Limitaţi de formaţiile care înjunghie mamele.
- Eu sunt deschisă noilor idei. - Nu faci decât să prizezi cocaină.
Ai un kil în geantă?
Aia nici nu şi-au dat seama. Erau îmbălsămaţi.
Ce idee a avut Hannah. Are un fler nemaipomenit la oameni.
- Îmi pare rău că nu a mers. - Şi mie.
Sunt puţin deprimată în ultima vreme. M-am distrat foarte bine.
- Mai bine decât procesul din Nurenberg. - Plec singură.
Ce seara, băieţi.
Holly cu cocaina ei...
Ar fi putut să se-nvârtă cu o bilă de aur agăţată la gât.
Presupun că era total insensibilă.
Păcat, însă,
pentru că am avut întotdeauna o slăbiciune pentru ea.
Dupa-mesele.
Citeşte instrucţiunile.
Dacă pui unul din chestiile astea poţi face poze sub apă.
Când vom merge la ţară o s-o încercăm în lac.
Eşti prost dispus?
Nu ştiu. Sunt puţin nervos.
De săptămâni întregi eşti ciudat.
Şi astă seară la cină m-ai repezit.
- Chiar? - Da, chiar.
Când ţi-am vorbit de posibilitatea de a avea un copil ai sărit pe mine.
- Nu cred că e o idee bună. - De ce nu?
E ultimul lucru de care avem nevoie acum.
De ce? Ce probleme sunt?
- Nu ştiu. - Trebuie s-mi fac griji?
- Ai deja patru copii. - Vreau unul cu tine.
Cred că ar trebui să aşteptăm ca lucrurile să se aranjeze.
Adică?
Suntem căsătoriţi de patru ani. Mai aranjaţi de aşa...
Ai idei foarte exacte despre cum ar trebui să-ţi fie structurată viaţa.
O casă, copii, şcolile potrivite, o casă în Connecticut...
E totul atât de bine planificat.
Dar credeam că ai aveai nevoie de astea.
Când te-am cunoscut viaţa ta era un haos.
Ştiu, dar trebuie să fie un echilibru.
Nu ştiu despre ce dracu vorbeşti.
Eşti supărat pe mine?
Eşti decepţionat de căsătoria noastră?
- N-am spus asta. - Iubeşti pe alta?
Ce eşti? Gestapo-ul?
- Ce ascunzi? - Ce interogatoriu...?
Presupui că sunt dezamăgit, că o iubesc pe alta.
E aşa?
Nu! Dar tu continui să-mi pui întrebările astea teribile.
E ca şi cum ai vrea să-ţi confirm.
Ce? Sigur că nu. Aş fi distrusă.
Pentru Dumnezeu, nu te mai tortura.
Spune-i că vrei să pleci şi termină povestea.
Eşti îndrăgostit de sora ei. Nu ai făcut-o intenţionat.
Fii sincer. E întotdeauna lucrul cel mai bun.
Te pot ajuta?
Dacă suferi, vrei să mi te destăinui?
Ştii cât de mult ţin la tine.
Nu te merit..
Probă.
Vreau ceva drăguţ, dar nu prea elegant.
Ce zici di asta?
Îmi place mult. Culoarea asta te prinde.
Te-ai gândit vreodată să-mi dai o sugestie pentru o scenografie?
Fantastic. Abia aştept să-l cunosc.
E căsătorit şi soţia lui intră şi iese din clinici. E schizofrenică.
Uneori se simte foarte bine, alteori se prăbuşeşte.
Au o fiică foarte drăguţă. Când va merge la facultate, se vor despărţi.
El să realizat, însă ea l-a ajutat cât timp el studia.
Ştii toate astea după o singură întâlnire?
Avea o mare nevoie să se destăinuie. E atât de trist.
Ce să-mi pun pentru interviu?
Am o audiţie pentru un musical pe Broadway. N-o să mă selecteze niciodată.
Ca şi cântăreaţă?
- Chiar? - Păi da, de ce nu?
- Ce am de pierdut? - Nu ştiam că ştii să cânţi.
Crezi că într-un muzical toţi sunt mari cântăreţi?
Nu, dar ştiu să cânte.
- Eu mă descurc. - Oh, ştiu. Ştiu.
Nu spune nimic, pentru că nu sunt prea sigură pe mine.
Nu intenţionam să te descurajez.
Ar trebui să reuşesc cu ajutorul unui cântec. Fără probleme.
Crezi că nu sunt realist?
Doar că nu suport când intri în situaţii care apoi te rănesc.
Ştii că te cobori să iei orice rol,
că o confirmare a lipsei tale de talent.
- Poate mă accepta. - Sper.
La naiba, eşti grozavă să-mi tai elanul.
Nu fi susceptibil. Nu mai pot să-ţi spun nimic.?
Păi, eu cânt. Doamne! M-ai auzit cântând.
Ok. Ce s-a întâmplat?
Ne distrăm, şi dintr-odată apare toată tensiunea asta.
Doar tu mă faci să mă comport aşa. Nu ştiu de ce.
Toate-ţi merg din plin.
Ai dreptate. Sunt fericit.
De ce-ar trebui să las că nesiguranţa mea să mă copleşească?
- Mii de mulţumiri. - Mulţumesc.
- Foarte bine. - Foarte bine.
April Knox?
Ai interpretat foarte bine.Ai putea avea rolul.
Bine că măcar avem de făcut catering în săptămâna asta.
Da, petrecerea pentru aniversarea a 80 de ani a D-lui Levine pe strada Riverside,
sau în capelă de pe strada Riverside, în funcţie de starea lui de sănătate.
Oh, ascultă. David m-a cheamat.
Mi-a telefonat ieri seară. Vrea să mă ducă laOpera.
- Nu ştiam ce să-i spun. - Glumeşti.
A sunat ieri seară târziu.
Sunt foarte surprinsă.
Vroia să mă ducă la spectacolul "Rigoletto".
- Şi tu vrei să mergi? - Nu ştiam ce să-i spun.
Am refuzat, dar el a insistat.
A spus că te-a dus odată şi că vroia să mă invite.
- Dar ne frecventam. - Ştiu, i-am spus-o.
A răspuns că era ceva care dorea într-adevăr să facă.
Nu ştiu ce să spun.
E doar o seară de operă. E greşit că am acceptat?
Marele salt.
De ce credeţi că doriţi să vă convertiţi la catolicism?
Am nevoie să cred în ceva, altfel viaţa nu are sens.
Înţeleg. Dar de ce aţi decis să alegeţi religia catolică?
E o religie frumoasă. Puternică şi bine structurată.
Vreau să spun partea cu avorturile, contrară rugăciunilor în şcoală şi bombei nucleare.
Nu credeţi în Dumnezeu?
Nu. Dar aş vrea. Voi decora ouăle de paşti dacă poate ajuta la ceva.
Îmi sevesc fapte tangibile. Probe.
Dacă nu pot crede în Dumnezeu, nu merită să trăiesc.
- Asta înseamnă să faceţi un salt uriaş. - Mă puteţi ajuta?
Nu înţeleg. Credeam că sunteţi mulţumiţi.
Cum am putea fi? - Nu m-am gândit nicidata la Dumnezeu.
- Acum încep s-o fac. - De ce nu te adesezi alor tăi?
Pentru că nu a mers. Am nevoie de o schimbare radicală..
- Şi vei crede în Isus Christos? - Ştiu că va fi ciudat, dar vreau să încerc.
- Te-am educat ca şi evreu. - Doar pentru că sunt născut evreu...
- Sunt destul de mare ca să pot decide. - Dar de ce Isus Christos?
- De ce nu te faci budist? - E ceva cu mult prea ciudat.
- Ţie nu ţi-e frică de moarte? De ce-ar trebui să-mi fie?
Pentru că nu vei mai există. Nu te îngrozeşte?
De ce să mă gândesc acum? Când voi fi mort, voi fi mort.
- Şi lucrul ăsta nu te înspăimântă? - N-o să-mi dau seama.
Ştiu, dar să nu mai exişti?
Şi tu ce ştii? Posibilităţile sunt puţine.
Cine poate ştii cum va fi. Poate o să simt ceva, poate nu.
În acel caz mă voi gândi atunci. Nu vreau să mă îngrijorez de pe-acum.
Mamă, hai afară.
Sigur Dumnezeu există, idiotule.
Dacă există Dumnezeu, de ce se întâmplă toate lucrurile astea
îngrozitoare în lume? De ce au existat naziştii?
- Răspunde-i, Max. - Ce dracu'crezi că ştiu eu?
Nu ştiu nici cum funcţionează deschizătorul de conserve.
Unde-i Holly?
La o probă pentru un spot publicitar. O să întârzie.
- Cum se simte? - Când e deprimată, devine maniacă.
A fost o idee bună s-o inviţi la prânz.
Recunoaşte c-a fost ideea ta. De fiecare dată când încerc
s-o ajut se termină prost. Şi se simte jenată cu tine.
- Ce mai faci? - Bine.
- Îţi lipseşte Frederick? - Nu.
Poate eu şi Elliot găsim o persoană drăguţă pentru tine...
Tu cum mai eşti? Şi Frederick? Vreau să spun, Elliot.
Cred că e bine. Nu ştiu. E cam distrat în ultima vreme.
Nu ştiu de ce. E distant şi neabordabil.
Când încerc să-i vorbesc, spune că toate merg bine.
Nu ştiu dacă să mă gândesc la ce-i mai rău, că are o amantă...
Nu trage concluziile obişnuite.
Mă întorc de la o probă care a mers prost. Doar pentru a ieşi din monotonie.
Au spus că am un aer prea diferit.
- Ghici cine mai era. - April?
Exact. Am fost foarte amabilă.
N-am făcut nimic altceva decât am salutat-o.
Nu m-am încrezut în April. Asta observă tot.
Ea şi arhitectul fac un cuplu fix,
lucru pe care nici acum nu reuşesc să-l cred.
Am închis societatea de catering Stanislavski.
Nu te impacienta, însă trebuie să te rog să mai îmi împrumuţi nişte bani.
- Bine. - Am decis să mă apuc de scris.
M-am săturat de teatru.De probe inutile, ţinute în aglomeraţie.
N-aş mai putea suporta încă un refuz.
Trebuie să mă agăţ de ceva fix în viaţă.
Ceva care să aibă un viitor. Nu mai am 16 ani. E nebunesc.
Dar am o idee pentru o poveste, mai mult de una,
şi am nevoie de câteva luni, poate chiar un an.
Am învăţat multe despre structura dramatică şi recitare.
Magnific. Mi se pare că doar şase luni sau un an,
petrecuţi într-un mod mai productiv...
- Adică? - Nu ştiu.
Mama a obţinut un post la Muzeul radiodifuziunii.
- E o muncă de impiegat. - Nu, e în biroul de publicitate.
- Ar putea să te ajute. - Ştiam eu c-o să-mi dai peste nas.
Încerc doar să îţi fiu utilă.
Nu poţi spune: "Am terminat cu teatrul. Acum voi fi scriitoare".
- Nu la vârsta mea. - Vă rog, aşteptam să luăm masa.
Ai dreptate. Las-o baltă. Ce este de mâncare?
Vreau doar o salată. Crezi că sunt o ratată, nu-i aşa?
Nu fi ridicolă.
- Mă tratezi ca şi cum aş fi. - Cum?
Nu ai încredere în mine, îmi frânezi mereu entuziasmul...
Nu, mi se pare că te-am susţinut mereu.
Îţi dau sfaturi sincere şi constructive
Sunt fericit că te pot ajuta cu bani.
Am făcut tot ce am putut să îţi prezint celibatari.
- Erau toţi prea înfumuraţi. - Eşti prea exigentă.
Demonstrează ceea ce gândeşti despre mine.
- Nu e adevărat. - Ştiu că sunt mediocru.
Nu o mai critică pe Hannah. Trece printr-o perioadă dificilă.
- De ce te superi aşa? - O critici de când ai intrat.
Las-o în pace Eşti sufocant.
De ce eşti aşa bănuitor?
Dacă vrei să scrii, scrie.
Dar, te rog, să nu mai vorbim de asta.
Ia-ţi un an, doi sau cât vrei.
Cine ştie? Poate vei scrie ceva bun.
Ce ai? Eşti palidă. Te simţi bine?
Da, e doar...
Mă simt puţin ameţită. Mă doare puţin capul. Trebuie să mănânc.
Vara la New York.
Nu reuşesc să mă hotărăsc.
Sunt ca şi Hamlet care nu putea să se decidă să-şi ucidă unchiul.
O vreau pe Lee, dar nu pot s-o rănesc pe Hannah.
Doar în domeniul ăsta sunt indecis.
Între timp, Lee ia cursuri la Columbia.
Dar cu neregularitate.
Încerc să n-o chem, însă mă cheamă ea,
apoi o chem eu şi încercam să nu ne vedem,
dar tutusi ne vedem din când în când.
Uneori ne certăm pentru că nu reuşesc să mă despart de nevasta mea.
Uneori ajunem să facem dragoste, dar ulterior ne simţim foarte prost.
Dar e vina mea.
Cu toată cultura mea, succesele şi aşa numita mea înţelepciune,
nu reuşesc să îmi înţeleg inima.
De ce vrei să devii Hare Krishna?
Nu am zis că vreau să mă convertesc, dar voi credeţi în reîncarnare.
- De ce religie eşti? - Ebraică, după naştere.
Am încercat să devin catolic, dar nu mi se potrivea.
Am studiat şi am făcut totul,
dar religia catolică pentru mine era: Mori acum, plăteşti mai târziu.
- Nu puteam să accept. - Ţi-e frică de moarte?
Normal. Ţie nu?
A te reincarna înseamnă că sufletul meu va trece în alt om,
sau că mă voi întoarce ca un ren, oriterop sau ceva de genul ăla?
Ia publicaţiile noastre, citeşte-le bine şi reflectează la ele.
- Mii de mulţumiri. - Nu aveţi pentru ce. Hare Krishna.
Pe cine sper să duci de nas? Vrei să devii Hare Krishna?
Să îţi râzi craniul, să îmbraci o tunică şi să dansezi în aeroporturi?
Ai semăna cu Jerry Lewis.
Doamne, sunt atât de deprimat,.
Fior de toamnă.
Începe să devină răcoros seara.
Vară a trecut într-o clipă. Curând va fi toamna.
Profesorul de literatură are o slăbiciune pentru mine.
A fost distractiv să ies cu el ieri seară.
Straniu. Îmi părea că-l înşel pe Elliot, dar e ridicol.
De ce n-ar trebui să-l văd pe Doug? Elliot nu č liber.
S-o luăm treptat.
Să văd ce-o să se întâmple în următoarele luni.
Te vei bucura să ştii că banii tăi nu s-au pierdut în întregime.
Am o ciornă cu ceea ce am scris.
I-am arătat-o lui Lee şi ea mi-a dat câteva sfaturi bune.
Locuiesc aproape de casa ta. Te pot lăsa acolo?
Când ai puţin timp, citeşte-o. Vom discuta de Ziua Recunoştinţei.
Aşteaptă, ascultă.
Lee a conoscut un tip interesant la Columbia. Părea de treabă.
Ok. Vorbim de Ziua Recunoştinţei.Pa.
Asta e un cântec pe care l-a cântat Norma,
în timp ce mergeam la Buffalo pentru un spectacol.
Oh, cât de frumoasă era în seara aceea.
Da, era. Îţi aminteşti seara aceea?
Era aşa de frumoasă, că atunci când oamenii o vedeau plimbându-se pe stradă,
nimereau cu maşina în trotuar.
- Chiar, iubire? - Exagerezi puţin.
Doar puţin.
Ai fost foarte rece cu mine în seara asta.
S-a întâmplat ceva?
Nu aici. E prea multă lume.
Cred că Lee se comportă serios cu noul său logodnic.
Sunt fericit pentru ea. Cred că e îndrăgostită.
Ce s-a întâmplat? Sunt furioasă din cauza a ceea ce ai scris.
Scenariul? Te-ai inspirat din viaţa mea şi a lui Elliot.
- Foarte liber. - Nu. Foarte exact.
Aşa ne vezi?
Nu accept gesturi şi expresii de afecţiune din partea oamenilor?
- E o poveste inventată. E identică cu a noastră.
Situaţiile, dialogul, totul.
E plină de detalii intime care ne privesc pe mine şi pe Elliot,
lucruri care nu înţeleg cum de le cunoşti.
Acea discuţie despre adopţii?
Mi-a spus ceva Lee, căreia i-ai vorbit tu.
Am luat esenţialul şi l-am dramatizat.
Cum putea să ştie Lee? Nu îi povestesc tot.
Am atins coarda sensibilă.
Mă zugrăveşti ca pe una care nu are necesităţile ei. Prea independentă.
Hannah, nu vroiam să spun asta.
Toţi se sprijină pe tine. Eşti atât de generoasă.
Nu e o critică. Îţi suntem recunoscători.
Recunoscători, dar plini de invidie.
Încheiem aici discuţia.
Tu mi-ai spus că aveai probleme cu Elliot.
Dar sunt problemele mele.
Cum puteai ştii detaliile alea?
Cum de le ştie Lee? Sunt lucruri private.
- De ce nu ne-ai spus nimic de ele? - Nu vreau să plictisesc pe nimeni.
Mie mi-ar place să fiu deranjată.
Cum de ai ştiut lucrurile alea? Elliot ţi s-a destăinuit?
Nu. Dacă te-am jignit, îmi pare rău.
S-a terminat, Elliot. Nu ştiu cum să îţi explic mai bine.
- Merit asta. - Sunt la fel de vinovată că şi tine.
Te iubesc atât de mult.
Trebuie să fiu sinceră cu tine. Am cunoscut pe altcineva.
- Nu puteam aştepta o veşnicie. - Nu a fost o veşnicie.
A trecut aproape un an şi tu încă mai eşti căsătorit cu sora mea.
E bine aşa, pentru că poate o iubeşti mai mult decât realizezi.
Am făcut multe planuri.
E adevărat. Însă eu credeam că într-adevăr, tu erai nefericit cu Hannah.
Nu m-aş fi lăsat convinsă.
Am fost slabă.Şi tu. Acum am cunoscut o persoană...
- Peste cât timp se cinează? - 15 minute.
- Te îndrăgosteşti de azi pe mâine? - Ţin mult la el.
S-a terminat. O spun serios.
Iubire, povestea mi-a plăcut enorm. E foarte inteligentă.
Eşti mama. Nu toţi ar fi atât de îngăduitori.
Mi-a plăcut personajul mamei.
O bătrână cucuvea beţivă care vorbeşte obscenităţi.
Sunt mândră de tine.
Un toast de Ziua Recunoştinţei.
Putem bea bere? Da!
La mulţi ani! Să închinăm. Sănătate.
I-ai vorbit lui Holly sau lui Lee despre viaţa noastră privată?
Sigur că nu.
Holly a scris lucruri foarte personale pe care sigur le-a aflat de la tine.
Mă doare capul şi nu-mi place să fiu acuzat.
Nu acuz, întreb.
Mă găseşti prea generoasă, prea bună?
Prea dezgustător de perfectă sau ceva similar?
Ce ne-a despărţit? Cum te-am îndepărtat de mine?
Îmi explodează capul. Niciodată nu vrei să discutăm.
De fiecare dată că abordez subiectul, tu schimbi subiectul.
Comunicăm puţin, facem puţin sex...
Hannah, sunt foarte încurcat. Te rog.
Vorbeşti despre mine lui Holly şi lui Lee?
Sigur e aşa. Ştiu atâtea despre noi.
Poate am cerut un sfat, sau am făcut o glumă.
Vorbeşti cu Holly şi cu Lee? Le telefonezi?
Lasă-mă în pace.
Sii, am nevoie să fiu important pentru cineva.
Dar tu eşti foarte important pentru mine.
E dificil să stau cu o persoană care dă atât de mult şi are nevoie de atât de puţin.
Am nişte nevoi enorme.
Eu nu reuşesc să le văd, şi nici Lee sau Holly.
E atât de întuneric în noaptea asta.
Mă simt pierdută.
Nu eşti singură.
Te iubesc mult.
Ce noroc am că te-am întâlnit.
Nu ştiu dacă-ţi aminteşti, dar am petrecut împreună
cea mai proastă seara din viaţa mea.
- Îmi amintesc de tine. - Chiar?
Te-am văzut şi m-am gândit să intru.
N-a mers aşa bine. Am făcut de toate, în afară să ne împuşcăm.
- Ce mai faci? - Bine. Te găsesc minunată.
Îţi aminteşti când mi-ai trântit în fata uşa de la taxi?
Lipsea puţin să-mi castrezi nasul,
într-un mod într-adevăr îngrozitor.
A fost cu mult timp în urmă. Lumea se schimbă.
- Sper că te-ai schimbat. - Şi tu.
Personalitatea ta lasa mult de dorit.
Deci, ce mai faci? Ce mai pui la cale?
Nu prea multe. Puţin din toate.
Era o întrebare jenantă? Eşti şomeră?
- Încerc să scriu. - Chiar? Interesant.
Ce gen?
- Nu cred că te interesează. - Ba da.
Cine ştie câtă lume îţi spune: "Am scris ceva".
Nu-mi spune nimeni.
- Ţi-ar place să citeşti ceva scris de mine? - Da, dacă vrei.
Nu ştiu de ce ai face-o.Ai dispreţuit mereu gusturile mele în trecut.
- Nu, nu e adevărat. - Ba da, e adevărat.
Ar putea fi un bun subiect pentru televiziune, iar tu lucrezi acolo.
Nu mai lucrez de un an.
Poate mă voi întoarce pentru că contabilul mi-a spus că sunt aproape falit.
N-am mai lucrat de aproape un an, dar e o poveste lungă şi plictisitoare.
- Dar te simţi bine, nu? - Da.Şi tu?
- Mă simt bine. - Şi ce-i cu scenariul ăsta?
Mi-ar place să-l citeşti.Aş vrea să-ţi aud părerea.
Dar ia aminte, în timp ce citeşti şi-mi blestemi numele,
că e primul meu scenariu.De fapt nu primul.
Primul era despre Hannah şi soţul ei, dar Hannah l-a citit.
S-a supărat foarte tare.
- Cine ştie ce-ai scris. - Nimic rău.
L-am aruncat, iar acum îl am pe asta.
Dacă vrei, pot să-l citesc eu.
Pot să trec mâine să ţi-l citesc?
Vrei să vii mâine să mi-l citeşti? Glumeşti.
De când am împlinit 40 de ani îmi citesc singur cărţile.
Cred că am fost norocoasă să te întâlnesc. Poate.
Şi eu? Ar fi trebuit să nu mă opresc.
Am senzaţia deranjanta că ar fi trebuit să merg tot înainte
şi să nu mă amestec în conversaţia asta.
"Trăim viaţa jucând cărţile disponibile."
"Craig: Şi tu ce carte ai?"
"Emily: Am două perechi, poate chiar de asi".
"Problema e că tu ai un tert de doi".
Terminat.
Poţi să fii sincer. Nu-i nici o problemă. Spune-mi ce gândeşti.
E fantastic.
N-am cuvinte.
N-aveam dispoziţia să ascult chestia asta.
Nu ştiu ce să spun. Sunt mişcat, am râs şi am...
M-a ţinut cu sufletul la gură. E minunat.
Sunt într-adevăr uimit. Nu e o insultă.
Nu credeam că tu ai putea.. Cred că e fantastic.
- Chiar? - Da. M-a dat complet peste cap..
Cum ţi-a venit în cap scena culminanta
în care arhitectul se întoarce acasă cu actriţa logodnică
şi fosta soţie e schizofrenică sare pe el şi îl înjunghie mortal?
- Nu ştiu, mi-a venit aşa, spontan. - E fabulos.
Crezi că pot într-adevăr să-l scriu?
Sunt unul sau două lucruri pe care le-aş fi scris diferit,
dar ce contează? Č fabulos.
Vorbesc serios. Sunt impresionat. Cu adevărat. Mi-ai salvat ziua.
E grandios. Eram convins că m-aş fi plictisit de moarte.
- Ţi-ar place să luăm masa împreună? - Aş vrea să-ţi vorbesc despre scenariu.
Cred că am putea realiza ceva.
Aş vrea să ştiu ce te-a împins să te retragi din lumea spectacolului.
- Cui îi pasă. - Mie îmi pasă.
Ai fost mereu atât de ambiţios...
Doamne, chiar ţi-a plăcut?
Măi să fie, hai avut o ditamai criză. Cum ai reuşit s-o depăşeşti?
Când te-am întâlnit păreai în mare formă. Şi acum la fel.
Păi, într-o zi, cam acum o lună, am ajuns la limită.
Am înţeles că nu mai vroiam să continui să trăiesc într-un univers fără Dumnezeu.
Vezi, am o puşcă pe care am încărcat-o şi mi-am apăsat-o de frunte.
Îmi amintesc că m-am gândit:"Acum mă ucid:"
Apoi m-am gândit: "Şi dacă mă înşel?"
"Dacă există Dumnezeu? De altfel nimeni nu poate s-o spună."
Apoi mi-am spus: "Nu, poate nu asta ajunge".
"Vreau certitudine sau nimic altceva."
Şi îmi amintesc foarte clar ceasul care ticăia,
iau eu, imobil, cu ţeava sprijinită de frunte,
întrebându-mă dacă să mă împuşc sau nu.
Dintr-odată a pornit un glonţ. Eram atât de încordat încât apăsasem trăgaciul.
Eram aşa de transpirat, încât puşca mi-a alunecat din mână, ratând lovitura.
Vecinii băteau la uşă,
s-a dezlănţuit un infern.
Am fugit la uşă. Nu ştiam ce să fac.
Eram jenat şi încurcat.
Mintea îmi călătorea cu un kilometru pe minut şi am înţeles un singur lucru.
Trebuia să ies din casa aceea, în aer liber, să îmi clarific ideile.
Îmi amintesc clar că m-am plimbat multă vreme.
Aveam în cap o mare confuzie. Totul părea atât de violent şi ireal.
M-am plimbat în zona Upper West Side.
Mă dureau picioarele şi capul îmi bubuia. Trebuia să mă aşez.
Am intrat într-un cinema. Nu ştiam ce film dădeau.
Aveam nevoie ddoar de un moment pentru a-mi aduna ideile, pentru a gândi
şi a repune lumea în dimensiunea sa obişnuită şi raţională.
Am urcat şi m-am aşezat la galerie.
Filmul era unul pe care l-am văzut de multe ori de când eram copil,
şi eram mereu nebun după el.
Privii aceşti tipi pe ecran şi
începui să mă las prins de film.
Şi mă gândii: "Cum îţi şi poate trece prin cap să te ucizi?"
"Uită-te la aia de pe ecran."
"Sunt foarte distractivi şi dacă ce-i mai rău e adevărat?"
"Dacă Dumnezeu n-ar exista iar noi am trăi doar o dată?"
"Nu vrei şi tu să treci prin experienţa asta?"
"Ce naiba? Nu e totul o scârboşenie."
"Nu-ţi mai distruge viaţa,
căutând răspunsuri pe care nu le vei afla niciodată,
şi bucură-te de viaţă până poţi."
"Şi apoi, cine ştie? Poate e ceva. Nimeni n-o poate spune."
"'Poate e un fir subţire de care trebuie să agăţăm viaţa,
dar nu avem altceva mai bun."
Apoi am început să mă relaxez şi să mă distrez într-adevăr.
E un lucru care mă macină de multă vreme.
Cred că îţi voi spune despre ce e vorba, ca să fie clar.
Am regretat mereu cum m-am comportat în seara aceea.
Nu fi prostuţă. E ridicol.
A fost vina mea.
Ţi-ar place să ieşi la cina din nou? Te interesează?
Sigur.
Eşti liberă deseară?
Un an mai târziu.
Vreau gheaţă.
Oh, uite-l.
Unde e Holly? A întârziat.
Ultima lucrare a lui Holly e minunată. A făcut progrese.
Scrie dialoguri foarte bune.
Pot să spun că vei interpreta pe Desdemona?
- Doar la televiziune. - Dar e la televisiunea publică.
Otello e drama cea mai reuşită a lui Shakespeare.
Tu cu un minunat "mascul" negru. Magnific.
Oh, Lee. Eşti grozavă.
Eşti foarte frumoasă. Căsătoria îţi prinde bine..
Ceea ce a fost între noi devine tot mai vag.
Am fost un idiot. Nu ştiu ce m-a apucat.
Convingerea de nezdruncinat că nu pot trăi fără tine.
În ce ne-am băgat, din cauza mea!
Şi Hannah pe care o iubesc mai mult decât îmi pot imagina.
Sărbătoare fericită.
Nu am pierdut cină, nu-i aşa?
Nu te agita. E soţul tău.
- Când ai sosit? - Acum câteva minute.
Eşti atât de frumoasă.
Vorbeam cu taică-tău înainte şi îi spuneam cât de ironică e viaţa.
Am sărbătorit mereu Ziua Recunoştinţei cu Hannah.
Nu m-am gândit vreodată că aş putea iubi pe altcineva.
Şi tata-mă aici, după ani buni căsătorit cu tine.Şi îndrăgostit nebun.
Inima e un muşchi foarte elastic.
Ar fi un subiect fantastic. Un tip se căsătoreşte cu o soră, dar nu merge.
Apoi, după ani de zile,
ajunge să se căsătorească cu cealaltă soră.
Nu ştiu ce final ai putea găsi.
Sunt gravidă.