CU CAPUL ÎN NORI
Paris, 1924
Aici e...
Bună ziua, doamnă. Cât costă să citiţi în palmă ?
Trei franci, dragă. Scrie şi pe uşă.
Îmi cer scuze.
Nu văd.
- Trebuie să plecăm. Am întârziat. - Pierdem autobuzul.
Mulţumesc, doamnă.
Ce-aţi văzut ?
Văd cel de-al 34-lea an al tău.
Cambridge University, Anglia, 1933
Taci !
Ăsta este portarul. M-a văzut când încercam să fug.
Astea sunt camerele celor din primul an, nu ?
Sunt foarte luxoase.
Cele de la Yale arată ca nişte chilii de călugări.
"Aristotel şi Virtutea". Îmi pare rău.
- Nu contează. - Ba sigur că da, le-am distrus.
Aşteaptă.
Plouă din ce în ce mai rău, nu ?
Te deranjează dacă stau aici până se mai mai potoleşte ?
Nu, bineînţeles că poţi rămâne.
- Mă văd cu unul dintre profesori. - Ştiu. Cu Julian Ellsworth.
Ne-am certat foarte tare. Nu mă pot întoarce la el.
Trebuie să-mi dau jos hainele astea.
Scuză-mă.
- Ajutor ! Sunt lipite de mine ! - Stai, te ajut eu !
Nu mă deranjează se rupe.
Mulţumesc.
Sănătate.
Nu te pot lăsa să pleci aşa. Poţi dormi în patul meu.
Nici măcar nu am făcut cunoştinţă.
Eu voi dormi pe scaun şi voi sta de veghe.
E foarte nobil din partea ta, dar n-aş îndrăzni să-ţi răpesc patul.
Şi aşa rişti teribil de mult să mă fi adus aici.
- Îmi cer scuze. - Nu te scuza.
- Sunt flatată. - De obicei nu se întâmplă...
Eu sper să se întâmple.
- Eu sunt Gilda Besse. - Ştiu cine eşti.
- Sună de rău augur. - Eşti faimoasă pe aici.
- De unde eşti ? - Originar din Dublin.
Ne-am mutat în nord după semnarea Tratatului.
De ce ?
Tatăl meu a fost poliţist şi a fost omorât în timpul conflictelor.
Deci eşti englez sau irlandez ?
Pe hârtie sunt englez, dar nu prea cred în ţări.
Nici eu.
- Cum ai ajuns aici ? - Am primit bursă.
Frumos, curajos şi deştept.
Ce partidă bună eşti !
Ai şi un sex frumos, sper să visez la el.
- Noapte bună, Guy. - Noapte bună.
Am reuşit. Îţi datorez viaţa.
Nu-mi datorezi nimic. A fost amuzant.
Toată lumea o cunoştea pe Gilda Besse.
Tatăl ei deţinea una dintre cele mai mari companii de şampanie din Franţa.
Mama ei era o americancă bogată din înalta societate.
Căsnicia nu a durat mult, iar Gilda a trăit mai mult în Statele Unite.
Era o celebritate la Cambridge
şi noaptea trecută chiar dormise în patul meu.
Dacă s-ar fi aflat aş fi ajuns şi eu o celebritate peste noapte.
Tu eşti Guy Malyon ?
- Da. - Julian Ellsworth.
Îţi sunt recunoscător pentru noaptea trecută.
Gilda mi-a spus că ai fost de bază, m-ai scutit de mari belele.
Aş fi fost dat afară şi probabil dezmoştenit dacă ar fi găsit-o aici.
Mă bucur că am putut fi de ajutor.
Ascultă, organizăm o petrecere în weekend.
Gilda m-a rugat să te invit şi pe tine.
Nu ştiu dacă eşti un fan al jitterbug-ului, dar bătrânul e plecat
şi mă lasă pe mine să mă ocup de treburi.
Desigur, ai nevoie de o parteneră.
Aş putea să-ţi fac eu rost de una.
Când eram boboc nu ştiam ce sunt fetele.
Mă tem că domnul Ellsworth nu vă poate primi
decât dată serviţi un pahar.
Parola de acces este Martini.
Doamne, are gust de parafină !
Draga mea, nu se gustă, se dă peste cap.
- Sânge proaspăt. - Julian !
Fetelor, în seara asta va trebui să dansaţi cu mine
pentru că Gilda este deportată la Calais.
- Biata Gilda. - Poftiţi !
Calais este un loc îngrozitor.
Bună, Guy. Mă bucur că ai reuşit să vii.
Tu eşti băiatul năpăstuit cu a cărui prietenă Julian vrea să-şi facă de cap.
- Eşti trist ? - Mă bucur pentru ea.
Nu te deranjează dacă va profita de ea ?
Atât timp cât profitorul este dintr-o familie a dracului de bună,
nici că se poate să-mi pese mai puţin.
Îţi imaginezi că eşti incredibil de îndrăzneţ dacă te exprimi aşa ?
Ar trebui să încerci şi tu. Fac minuni pentru constipaţie.
Mă voi simţi oribil dimineaţă.
- Ce scrii ? - O odă pentru buricul tău.
- Gilda. - Cavalere.
- Nu te duce sus. - De ce n-ar trebui să urc ?
- E o orgie acolo. - Sună promiţător.
Partenera mea din seara asta se serveşte la felul principal.
Nu se întâmplă ca partenera ta să fie chiar Molly Twelvetrees, nu ?
Ba da. Riscă să răcească zdravăn.
Julian scrie un poem pe stomacul ei.
Ce bădăran !
Nu te deranjează ?
Îmi pare rău pentru Molly. E un poet îngrozitor.
Eşti foarte modernă, nu ?
Nu mă simt foarte confortabil aici.
Mă simt vinovat să mă aflu într-un loc atât de opulent.
Este un simplu joc. Nu trebuie să-l iei în serios.
Nu prea mai pare un joc când munceşti ca să întreţii o familie.
Din fericire, nu sunt în poziţia asta. Şi nici tu nu eşti.
Am venit aici doar ca să te văd pe tine.
- Gata, am spus-o. - Bine.
Arăţi minunat.
Tu nu.
Ai ochii roşii.
Arăţi ca un câine de vânătoare.
Ai puteri fantastice de recuperare.
- Dacă vine cineva ? - Noi am venit primii aici.
- Doamne ! - Gândeşte-te la Şcoala de Duminică.
- De ce ? - Pentru că e un sport în echipă.
Mulţumesc, Unwin.
- Mă gândeam că ar fi prudent... - Excelentă idee.
Bună dimineaţa, Unwin.
Mă gândeam să luăm micul dejun pe terasă.
Gilda ! Ce Dumnezeu faci acolo ?
La mulţi ani, dragule !
Cine este ?
Prietenul meu, Guy. Aveai mâinile prea ocupate când am venit.
Gilda, este practic un primitiv.
Ştiu. El este primitivul din Piltdown. Mă gândeam să-l expun.
- Julian, nu s-a întâmplat nimic. - Nici un moment nu am crezut că da.
În afară de faptul că ne-am scris sonete pe trupuri.
Bine, te rog să te ridici înainte să te mai vadă cineva !
Fii drăguţ şi împrumută-mi cămaşa ta de noapte, se poate ?
Gilda, cu ce eşti îmbrăcată ?
Pentru că astăzi e ziua ta de naştere
sunt îmbrăcată în hainele Evei în cinstea ta.
Am fost aproape sigur că voi auzi că Gilda şi Julian s-au despărţit,
dar nu părea să se fi schimbat nimic între ei.
Au trecut câteva săptămâni, şi când tocmai mă resemnasem
că nu voi mai fi niciodată cu ea, s-a întâmplat ceva neaşteptat.
Divorţul a avut loc cu el puţin 12 ani în urmă.
Da, cred că era devastată.
MOŞTENITOARE MOARE PE MARE
Pot să mă alătur ?
Este o taxă de membru de 5 şilingi pe an.
Am citit ce i s-a întâmplat mamei tale. Trebuie să fi fost groaznic.
Era o străină pentru mine.
- Tu ce-ai mai făcut ? - Am exersat la biliard.
Voiam să ne vedem ca să-ţi spun că plec din Anglia.
De ce ?
M-a prins frenezia călătoriilor. Vreau să plec.
Unde te vei duce ?
Mi-au plăcut cele "1001 de Nopţi" când am fost mai tânără.
Poate voi începe de acolo.
Ţi-ar plăcea să ai pe cineva companie ?
Trebuie să-ţi termini studiile.
Julian ştie ?
Îi voi lăsa o scrisoare frumoasă.
Eşti singurul prieten din perioada asta pe care doresc să-l păstrez.
Ţinându-se de cuvânt, trei săptămâni mai târziu Gilda a părăsit Anglia.
Şi aşa a început corespondenţa noastră unidirecţională.
Pentru că nu stătea niciodată destul într-un sigur loc ca să primească scrisorile mele.
După un an de zile a încetat să-mi scrie.
Între timp eu absolvisem facultatea şi devenisem profesor în East End London.
Reuşisem în sfârşit s-o uit.
În Spania începuse Războiul Civil, iar eu îi susţineam pe republicani
în lupta lor din ce în ce mai disperată împotriva fasciştilor.
Tiberius este indispus ! Unde sunt sclavii ?
Vom vedea cât de curajoasă eşti la Coloseum.
Ia-le apa de băut.
Nu mai primisem nici o scrisoare de la ea de aproape un an de zile.
Dar Gilda a avut întotdeauna nefiresc simţ al sincronizării.
Se întorsese în Paris
să-mi spună că începuse un nou capitol al vieţii ei şi mă ruga să-i fac o vizită.
Încă o dată, nimic altceva nu mai exista în întreaga lume.
Domnişoara Besse ?
O caut pe dra Besse.
Guy ! Ai venit ! Şi atât de curând !
Mi-ai trimis în sfârşit o adresă.
Uită-te la tine ! Eşti bărbat dintr-o dată.
Am început să mă şi bărbieresc.
- Cât poţi sta ? - Doar până mâine. Trebuie să muncesc.
E ridicol. Trebuie să stai cel puţin o lună.
Ar trebui să ne pregătim pentru diseară.
Sunteţi nişte roboţi !
Să nu întârzii !
- Vei putea urmări spectacolul meu. - Ce fel de spectacol ?
Vei vedea diseară.
Te-am văzut într-un film în rolul unei sclave din Roma antică.
- Nu a fost îngrozitor de ridicol ? - Cum ai obţinut rolul ?
Am cunoscut un cameraman american şi m-am dus la Hollywood cu el.
La început voiam să devin actriţă,
dar după aceea am fost din ce în ce mai interesată de aparate foto.
Îl descoseam în fiecare noapte în pat.
Te-ai căsătorit ?
- Nu tocmai. - Bine.
Sunt sigură că ai o adevărată menajerie de admiratoare.
Ce faci după ce-ţi termini treaba ?
Strâng fonduri pentru Spania Republicană.
Am uitat că tu ai conştiinţă.
Max ! El este Guy.
Tocmai a sosit din Londra.
Bine ai venit la Paris. Ai venit pentru premieră ?
Încă nu ştie nimic, aşa că va fi obiectiv.
Da. Unde stai ?
Este un hotel pe gustul multor prieteni de-ai mei.
- E imediat după colţ. - Stă aici.
El şi Mia îşi pot cânta unul altuia până adorm.
Bine.
Va fi incredibil de strălucitor, nu ? lar eu voi fi incredibil de şters.
Eşti englez. Toată lumea se aşteaptă la asta.
Mă ajuţi ?
- Max este amantul tău ? - Este proprietarul galeriei.
De fapt, este o companie plăcută,
dar a devenit extrem de posesiv în ultima vreme.
- Merge pe gheaţă subţire. - Sper să se topească de tot.
Nu te bosumfla.
Nu am ştiut că vei ajunge atât de repede.
Şi oricum...
sunt sigură că nu dormi singur în fiecare noapte la Londra.
Clipe de dor. Dorinţă, Vanitate şi Bucurie.
Iubiri câştigate şi pierdute.
Este o onoare pentru mine să fiu primul care găzduieşte expoziţia
acestui nou şi talentat fotograf.
Şi, în sfârşit, doresc să vă prezint ca un bonus sculptura vie
care a fost creată special pentru această seară.
Doamnelor şi domnilor, "Tirania Tinereţii" !
Fotografiile au fost reuşite în sine Dar sculpturile au fost ceva imediat.
Problema este că nu le vom mai vedea niciodată.
Ar trebui să le filmezi, Gilda. Înregistrează-le pentru posteritate.
Trebuie să fie vii ca lumea să se poate apleca
şi să simtă mirosul pielii modelelor.
Nu te deranjează, Mia ?
Să fii adulmecată de oameni de parcă ar fi o haită de câini ?
Sunt o sculptură, deci îi ignor.
Dar tu, Guy ? Ai mai văzut ceva asemănător în Anglia ?
Nu, nu am mai văzut.
Guy crede că arta ar trebui să aibă o coloratură politică.
În Londra îşi petrece majoritatea timpului susţinând cauza Spaniei Republicane.
Artiştii germani ridiculizează nazismul de 15 ani şi nu au nici un efect.
Măcar au încercat.
E mai degrabă un efort inutil dacă tot ce obţin e un bilet în taberele de concentrare.
Şi satisfacţia resimţită ştiind că au avut curajul să-şi susţină convingerile.
Pentru o laşitate înţeleaptă !
Nu. Pentru Mia a cărei frumuseţe ne inspiră pe toţi !
Dacă vrei să faci modeling pentru Coco Chanel i te pot prezenta.
Mia studiază pentru a deveni infirmieră.
Pozează în timpul ei liber şi eu am un contract de exclusivitate.
Dar am sentimentul că ne-am mai văzut înainte.
- Nu uit niciodată o figură. - Poate m-ai văzut în "Le Grand Jeu".
Cum duci această cruciadă pentru Spania ?
Faci parte dintr-un comitet şi împarţi pamflete pe stradă ?
Dacă ai sentimente atât de puternice
de ce nu te înrolezi în Brigăzile Internaţionale ?
Asta am de gând să fac după ce se termină semestrul şcolar.
- Vorbeşti serios ? - Da.
Trebuie să tragem linia.
Fascismul trebuie oprit înainte să ne înghită pe toţi. Noapte bună.
- Ai devenit atât de serios. - Lumea a devenit serioasă.
Vom muri din cauza gravităţii situaţiei.
Îmi pare rău că nu pot sta cu tine în noaptea asta.
- Îţi place măcar de el ? - Ocazional.
Dar trebuie să recunosc, îşi dă cam prea tare silinţa.
Mia, ieşi din baie ! Ai să te transformi în smochină !
Să înţeleg că "Le Grand Jeu" este un spectacol de cabaret ?
Burlesc. Striptease.
A venit aici cu buzunarele goale. Este mica mea protejată.
Vreau ca noi trei să fim prieteni.
Gilda, vii ?
Ne vedem dimineaţă.
E foarte confortabilă.
Obişnuiam să dorm aici când am venit prima dată.
- De cât timp eşti aici ? - De jumătate de an.
- De unde din Spania eşti ? - Din Asturias. E în nord.
Nu fi gelos. Nu înseamnă nimic pentru ea.
Nici unul nu înseamnă.
Vrea să auzi totul.
Îi este frică de ce simte ea pentru tine.
Da, şi mie mi-e frică de ce simt pentru ea.
- Cine este ? - Eu sunt.
Cum îndrăzneşti să-mi întorci spatele atât de melodramatic ?
Ce este de băut ? Sunt uscată de sete.
- Bună. - Ea este Linda.
- Bună, Gilda. - Îmi pare rău că te-am trezit.
Mi s-a făcut rău pe vas şi am încercat să iau ceva pentru stomac,
dar mâncarea din ţara asta este îngrozitoare.
- Este un moment nepotrivit ? - Tu ce crezi ?
Max ştie unde eşti ?
Max m-a plictisit îngrozitor vorbind numai despre tine, aşa că l-am expediat.
N-am de gând să te las să te omori.
Probabil că te vei întoarce cu creierii zburaţi.
Conversaţiile vor fi incredibil de unidirecţionate.
Acum, dă-mi o pătură şi te poţi întoarce la culcare.
- Ce faci ? - Plec.
Doarme dincolo. Vreau doar să iau nişte aşternuturi.
Guy, am fost cu tine la cinema.
După ce ai văzut-o abia dacă ai mai scos un cuvânt toată seara.
Şi când te-ai dus după ea nu ştiai cum să te urci mai repede în tren.
- Am plecat. - Nu e nevoie.
Trebuie să mă trezesc devreme dimineaţă.
Pe lângă asta, cred că sunt în plus.
Nu tu ai rugat-o să plece, nu ?
Dată fiind situaţia, nu cred că este nevoie să dorm inconfortabil.
Nici măcar nu bănuieşti cât te-am adorat la Cambridge.
Când am ajuns acolo nu se schimbase nimic din ce simţeam.
A fost miraculos.
Cum ai cunoscut-o pe Mia ?
Am văzut-o pe stradă. Am intrat după ea într-o cafenea.
Tu îţi alegi oamenii, nu ?
Intră în viaţa mea.
Uneori vezi oameni care-ţi sunt complet străini, dar care au ceva special
şi te gândeşti că trebuie să vorbeşti cu ei pentru că nu-i vei mai vedea niciodată.
Dar nu faci asta pentru că nu se poate face.
Totul este determinat de soartă.
Trebuia să fie camera ta cea în care am intrat atunci, la Cambridge.
Ce vrei să spui ?
Camera cu tot ce era în ea îmi era cunoscută.
Am mai văzut-o în vise.
Probabil că ţi-a amintit de un loc în care ai fost la un moment dat.
- Doar ni se pare că am visat lucruri. - Te complaci atât de mult !
Mintea nu este o un organ fizic ca celelalte părţi ale corpului.
Poate că e posibil să mergi mai departe în vise.
Poate că nu trebuie neapărat să se supună legilor fizice.
Dar dacă într-adevăr camera mea era acolo,
înseamnă că totul era stabilit cu mult înainte.
Crezi că am fost impulsivă, dar urma să te sărut oricum.
Aşa cum aveam să câştig această dispută.
Asta am învăţat la şcoală.
Trebuie să mă lămuresc cu ce voi face.
- Dă-ţi demisa. - Şi din ce voi trăi ?
- Te voi plăti să fii asistentul meu. - Cu cât mă plăteşti ?
- Bonusuri consistente. - Le ascult seară de seară.
- Nu poţi dormi din cauza noastră ? - Poate dormi în orice condiţii.
Poartă discuţii uimitoare în vis. Cu câte trei-patru persoane.
Uneori vorbeşte chiar şi în limbi diferite.
Deci, accepţi ?
Pune-l de o parte.
Cât timp va dura ?
- Doar o oră. - Vreau să mă joc !
Apropie-te mai mult de mătuşa ta.
Băieţel odios ce eşti ! Cum a fost ?
Acum fetiţa aia mică şi oribilă s-a întors.
Ţineţi-vă de mâini aşa.
Vreau un zâmbet mare.
A fost foarte bună. Cine este ?
Madame de Crussol. Îşi etalează sânii peste tot în Paris.
Face "propaglandă".
- Mergeam la film. - Da, la noul Chaplin.
Bună, Gilda.
Deci, Guy, ai părăsit Londra pentru Oraşul Luminilor ?
Aşa se pare.
- Schimbă-te aici. - De ce ?
A fost la expoziţie.
Nu va vedea nimic nou faţă de ce-a văzut deja.
Atunci erai parte a sculpturii mele. Acum eşti carne şi oase.
De ce te vezi cu el ?
- Sunt curioasă. - Ştii ce se spune despre el.
Ar trebui să auzi ce se spune despre tine.
Rochia aceasta a atins gradul de excelenţă.
Mergeţi la cină după aceea ?
Nu ne-am hotărât încă. La ce oră s-o aduc înapoi ?
Taci din gură ! Ne vedem mai târziu.
Eşti un om foarte norocos să trăieşti cu două femei frumoase.
Dar Gilda tot nu este de acord cu mine.
Uneori cred că este geloasă.
Se pare că ai o influenţă tonifiantă asupra ei.
Obişnuia să fie foarte imprudentă, dar sunt sigur că ştii asta.
- lar ţie nu-ţi pasă. - Nu, nu-mi pasă.
Eşti vrednic de laudă. Trecutul şi viitorul nu contează.
Momentul este totul.
Ştii, la început credeam că eşti un idealist, un om plictisitor.
Dar până la urmă, eşti la fel ca noi.
Spune-mi ca de la bărbat la bărbat...
Cum este Gilda în pat ?
Ca de la bărbat la bărbat ? Nu te priveşte.
Haide, Mia, dansează pentru noi.
- Te rog ? - E Crăciunul.
- Da, haide. - Bine !
De ce nu ?
Doamnelor şi domnilor,
"Le Grand Jeu" !
Sunt cei doi bărbaţi pe care i-am întâlnit la Brasserie Lipp !
- Cel cu o respiraţie îngrozitoare ? - Al meu avea mâini umede.
Mă strângea de mână de fiecare dată când spunea o glumă
sperând că voi râde.
Despre ce vorbiţi ?
- Despre tine. - Şi ce spuneţi ?
Ce vă spuneaţi ?
E trecut de 4. Aproape că am pierdut ziua de Crăciun, haide !
Sunt mort de foame !
Astăzi, un curcan american a depus eforturi soldate eşecului
pentru a evada din grădina zoologică Whipsade doar pentru a ateriza
în ţarcul vulpilor polare.
Un final fericit pentru vulpe, mai puţin fericit pentru curcan.
Îmi pare rău. Nu înţeleg nici un cuvânt.
Nici nu trebuie.
Dacă un animal ar fi emis sunetele astea, ţi-ai fi dat seama că este rău.
Nu spune decât că, după ce Măreaţa Germanie va fi restaurată
nu va mai emite pretenţii asupra altor teritorii.
Şi tu-l crezi ?
În apropiere de Rheims, mai 1937
Obişnuiam să pictez peisajele astea când mă întorceam acasă de la internat.
- Pot să le văd şi eu ? - Le-am aruncat pe toate.
Nu am talent. Voiam doar să fiu Van Gogh.
Ce faci, tată ?
Salvez viaţa insectelor.
Nu te-am mai văzut niciodată dând dovadă de atâta compasiune.
Nu-mi plac sunetul pe care îl fac când ard.
De ce porţi uniformă ?
A avut loc o întrunire în Rheims, Croix de Feu.
Frontul Popular nu este chiar atât de popular în ţară.
Lumea îşi îndreaptă suportul spre Moscova,
lucru destul de îngrijorător pentru noi, micii proprietari.
Dar politica nu a fost niciodată unul dintre punctele forte ale fiicei mele.
- Charles Besse. - Guy Malyon.
Veţi lua cina cu noi ?
Francoise, mai pune două tacâmuri.
Guy s-a mutat de curând aici din Anglia.
Cum merge cu actoria ?
Am jucat într-un singur film. Nu aveam niciodată să fac carieră.
Ce mai urmează ? Nu reuşesc niciodată să ţin pasul cu ea.
Mai întâi a fost atrasă de dans. Camera ei era salon de balet.
Apoi îl descoperă pe Stehndahl
şi, fireşte, vrea să fie cea mai bună romancieră.
Apoi, ce a fost, pictura, nu ?
Sigurul lucru pe care l-am învăţat de la tine, tată,
a fost să nu stăruiesc asupra greşelilor altora.
Unde este mama mea vitregă ?
Probabil că s-a dus la plimbare cu câinii.
- Ce s-a întâmplat cu băiatul ăla, Max ? - O lumină demult apusă.
Am crescut o diletantă în fiecare aspect al vieţii ei.
Tocmai din cauza asta nu te pot suferi, tată, pentru că mi-ai transmis
o moştenire genetică atât de superficială.
E din recolta din 1930.
Ba nu, e din '28.
Este mai mătăsos. Mai puţin brun.
Se spune că gustul unui producător de vinuri
este ultimul simţ pe care şi-l pierde.
Dar Gilda mi-a spus că nu prea eşti interesat de vinuri, domnule Malyon.
- Am crescut cu Guiness. - Şi în Franţa se bea Guiness.
E foarte indicat dacă ai probleme cu stomacul.
Şi pentru mahmureală.
Într-adevăr.
Gilda, arăţi magnific în seara asta !
Îi place să mă surprindă purtând hainele mamei sale.
Cred că intenţia ei este să mă facă să mă simt vinovat.
Mă învinuieşte pe mine de moartea mamei sale.
Nu te învinuiesc, tată.
Soarta este nedreaptă cu unii oameni, asta e tot.
Soarta este o scuză pentru oamenii laşi.
- Deci, asta e, a fost vina ei, nu ? - Nu, deloc.
Este întru totul numai şi numai vina mea.
Sunt o brută insensibilă.
Vezi, draga mea ? Te-ai măritat cu o bestie.
M-am măritat cu o bestie pentru că sunt un vânător.
Şi dacă nu te pot îmblânzi, te voi împuşca.
Atunci, trebuie să-mi îndrept purtarea.
Nu trebuie să fie ziua ta în curând, draga mea ?
Trebuie să facem ceva să te sărbătorim anul acesta.
Ştii că nu-mi sărbătoresc niciodată zilele de naştere.
Dacă ţi-este deja frică de zilele de naştere vei fi o ruină la vârsta mea.
Nu mi-am imaginat vreodată că voi ajunge atât de bătrână.
Mulţumesc, Gilda.
E ceva în casa asta care face un monstru din mine.
Da, nu mi-a plăcut orientarea lui politică, dar m-a bucurat conversaţia.
Întotdeauna sfârşeşte prin a-şi umili toate femeile.
Ai văzut-o şi tu cât se străduia.
Nu are nevoie de ea decât să o expună prietenilor lui de vânătoare.
Mia, ne-am întors.
Închide uşa ! Te rog !
Nenorocitul !
- Nu trebuie să te duci la muncă azi. - N-am nimic.
- Mia... - N-am nimic !
- Să chemăm poliţia ? - A fost stripteuză.
Vor spune că merită.
- Atunci mă duc eu după el. - Să înfunzi puşcăria ?
Are prieteni influenţi.
Lucien ? Gilda Besse.
Mia nu ştie că sun...
S-a lăsat puţin luată de val noaptea trecută.
Da, ai dreptate.
Uite ce e, îmi place şi mie cum îţi place ţie.
Şi sunt mai puternică decât ea.
- Mă gândeam că ar trebui să ne vedem. - Înţeleg.
- Guy ? - Da ?
Max vrea să luăm prânzul împreună.
Vrea să discutăm despre o nouă expoziţie, te deranjează dacă mă duc ?
Nu, bineînţeles că nu.
Ar trebui să o duci pe Mia la un film sau ceva.
Are nevoie să iasă din casă.
- E o idee bună. - Du-o la o comedie.
Între timp în Spania, Războiul Civil scapă de sub control.
Focuri de artilerie şi bombe incendiare cad în rafale deasupra Madridului
în timp ce luptele se intensifică.
Ambasada Marii Britanii a fost lovită.
Acestea sunt scene zilnice din cartierele aflate sub bombardamente.
Populaţia civilă fuge din oraş în număr mare.
În Paris, Lucille Pare îşi prezintă ultimele creaţii.
Mă gândeam că poate ai să te răzgândeşti.
Prietenul meu englez îmi spune că sunt foarte încăpăţânată.
Să înţeleg că nu ştie că eşti aici ?
- Nu ştie nimeni. - Poate ar trebui să încui uşa.
De ce te-ai hotărât să devii infirmieră ?
Voiam să fiu dansatoare.
Tatăl meu a fost miner. Un anarhist.
În casa noastră erau tot timpul discuţii politice,
iar eu fugeam tot timpul să dansez.
Acum doi ani de zile au declarat un regim politic socialist în Asturias.
O casă de pe strada noastră s-a transformat în spital.
Am încercat să fiu de ajutor, dar nu ştiam nimic,
iar oamenii...
mureau în braţele mele.
Apoi au venit soldaţii.
Am încercat să-i opresc să-l ia pe fratele meu,
şi atunci m-am lovit la picior.
După aceea am ştiut că nu voi mai putea fi dansatoare.
Şi voiam să ajut oameni.
Din cauza asta vreau să fiu infirmieră şi trebuie să mă întorc în ţară.
- Bună ! - Cum a fost ?
- A fost bine. - Mai organizezi o expoziţie ?
Ne-am jucat cu câteva idei noi.
Mai mult am vorbit eu.
De ce arătaţi amândoi atât de nefericiţi ? Trei coniacuri.
Am văzut un documentar din Spania.
- Ar fi trebuit să-i ridici moralul. - A fost ideea mea.
Voiam să vedem ce se mai petrece în lume.
Întotdeauna vor fi războaie cât timp vor fi oameni care mor să fie martiri.
Haide, spune-mi cât de vinovat te simţi.
După aceea am stat în grădină.
Vorbesc serios. Trebuie să uiţi de asta.
Pentru că tu te simţi vinovat să viaţa este bună aici
când lucruri teribile se întâmplă acolo.
Şi după ce ai vorbit despre asta te vei simţi mai bine pentru că ai demonstrat că-ţi pasă.
Pentru tine, că ai scăpat de ticălosul acela.
Şi pentru tine, pentru că ai scăpat de sentimentul de vinovăţie.
Pentru noi !
Trăieşti într-un cocon. Nu te gândeşti la lumea din afară.
Cei de lângă mine se bucură de suportul meu.
Trăim în această lume fie că ne place, fie că nu.
Iar tu poţi trăi în patul meu atât timp cât nu aduci în el documentarele şi ziarele tale.
Fii soţia mea !
- Ce ? - Vorbesc serios.
Dacă m-aş trezi într-o dimineaţă şi te-ai transforma în soţ,
aş fugi.
Cu ce ar schimba situaţia ?
Odată ce doi oameni se căsătoresc, încetează să încerce.
Oricum, tu ai vrea copii.
Cândva.
Ar trebui să faci unul cu Mia. Ar fi un copil minunat.
Uneori spui primul lucru care-ţi vine în minte.
Ar trebui să cenzurez ce am de spus ?
Dacă aş face un copil, numai cu tine l-aş face.
Mama mea era nebună. Pe tata l-ai cunoscut.
Am gene condamnate.
Vorbeşti numai prostii.
Ridică-ţi capul.
Vreau lumina de fundal mai puternică.
Este în ordine, Guy se descurcă.
Ce s-a întâmplat ?
Lucrurile sunt din ce în ce mai grave în Spania.
Şi acum prieteni de ai mei sunt acolo.
Şi vrei să mori în războiul altcuiva ?
Nu este războiul altcuiva !
Suntem la fel de implicaţi în acest război chiar dacă nu e aici !
Trăim în aceeaşi lume !
Acceptă pe loc orice infirmieră cu pregătire.
Am o adresă la care te poţi duce.
Cine acceptă infirmiere cu pregătire ?
Mă duc în Spania.
Nu am vrut să spun nimic până când nu ştiam sigur.
A venit timpul să mă întorc şi eu.
Au nevoie de infirmiere acolo.
Am trăit împreună aproape un an de zile.
Sunt chiar aşa un căpcăun de nu vreţi să-mi spuneţi şi mie planurile voastre ?
- Nu mi s-a părut că ar avea vreun rost. - Nu ţi s-a părut că ar avea rost
să vorbim despre faptul că vrei să renunţi la viaţa ta,
şi s-o iei pe Mia cu tine ?
De la bun început am vrut să mă întorc după ce-mi iau diploma.
Doar că tu nu ai vrut niciodată să mă asculţi.
Desigur.
Ar fi trebui să ştiu că aici se va ajunge.
Vă hrăniţi unul altuia sentimentul de vinovăţie.
Este ca o boală.
Slavă Domnului că nu m-aţi molipsit şi pe mine.
Tatăl Gildei călătorea în America
şi ca să ne luăm rămas bun am petrecut o ultimă săptămână la Chateau.
Iminenţa plecării plana deasupra fiecărui minut,
deşi nimeni nu a mai pomenit nimic până în ultima zi.
- Nu pot să mai beau. - Ba mai poţi.
Bem pentru toate clipele în care nu vom mai putea bea împreună.
Voi putea pleca în permisii şi voi veni în Paris atunci.
N-aş vrea să te mai văd dacă te-ai întoarce cu răni odioase.
Haide, încă mai bem. Nu te duce la culcare.
- Trezeşte-te. - Sunt obosită.
Gilda, eşti beată.
De ce trebuie să pleci şi tu ?
Trădătorule !
Teruel, Spania, ianuarie 1938
Aşteptaţi.
Foc !
Înainte !
Bieţi nenorociţi ! Nu au avut nici o şansă.
Pozează de mai mult de jumătate de oră.
Draga mea Gilda,
ieri, într-o ambuscadă dincolo de liniile inamice
am omorât un soldat naţionalist tânăr.
Cât de inadecvate îmi par cuvintele astea.
În momentul morţii mâinile îi erau încleştate pe un mic medalion
cu fotografia unei femei tinere.
Probabil că acum când scriu aceste rânduri ea aşteaptă veşti despre el,
sperând să fie în viaţă.
Iubita mea Gilda.
Tot nu am primit nici o veste de la tine
şi asta îmi frânge inima.
Ştiu că pentru tine toate războaiele sunt inutile
şi riscul inutil de vieţi
înseamnă o trădare faţă de noi înşine şi faţă de tine.
Dar ţara mea este parte din mine
şi dacă nu m-aş fi aflat aici m-aş fi trădat pe mine
şi chiar şi mai mult, pe fratele meu.
Crede-mă, faptul că sunt aici nu înseamnă că te iubesc mai puţin.
Iartă-mă, dacă poţi,
şi să ştii că mă gândesc tot timpul la tine.
Mă întreb dacă ne scrii vreunuia dintre noi,
dar te implor să-i scrii măcar lui Guy.
Unitatea lui este la Teruel şi acolo luptele sunt crâncene,
iar frigul intens înrăutăţeşte şi mai mult situaţia.
Nu pot să stau. Intrăm în operaţie în câteva minute.
Ştiu.
Am îngrijit oameni din unitatea ta acum câteva zile.
- Aşa am auzit că eşti aici. - Am întrebat despre tine.
Au spus că eşti neînfricat.
Tu eşti întotdeauna cel mai calm în mijlocul furtunii.
Dacă e aşa să ştii că se întâmplă doar pentru că sunt prea obosit
să-mi mai fie frică.
Când ieşi din tură ?
Nu se ştie niciodată. Unde vei fi în seara asta ?
Nu departe de aici. E o fabrică de pielărie.
Ştiu unde este.
Dacă voi putea, voi veni.
- Cred că pici din picioare de oboseală. - Nu, am o armă secretă.
Este destul de puternică să te facă să uiţi ce-ai văzut în timpul zilei.
Ai mai primit veşti de la ea ?
Am primit scrisori, dar nici una de la ea.
Dar tu ?
- Nu. - De ce nu ne scrie ?
Te iubeşte mai mult decât va accepta vreodată.
Într-o zi veţi fi din nou împreună, ştiu asta.
În ultimele câteva zile m-am întrebat dacă merită ceva din ce se petrece aici.
Poate că are dreptate, poate ar trebui să lăsăm lumea să se descurce singură.
- Ştii că nu crezi asta. - Dar ce obţinem ?
Cu germanii şi cu italienii de partea lor este doar o chestiune de timp.
Poate că între timp restul lumii va începe să înţeleagă ce se întâmplă.
Tu ai fost întotdeauna cea raţională.
Oare ? Nu şi în ce priveşte bărbaţii, mai ţii minte ?
Ar trebui să dormim.
Gilda a spus cândva că noi doi ar trebui să facem un copil.
Ştii că am fost iubite ?
Am ştiut undeva adânc în mine.
Am vrut să-ţi spun, dar întotdeauna spunea că eşti prea englez.
Probabil avea dreptate.
Acelea au fost cele mai fericite momente din viaţa mea,
cât am fost toţi trei împreună.
Iar noi doi am venit aici.
Nu am avut de ales.
Cum pot fi atât de obosit
şi să fiu încă gelos ?
Eu întotdeauna am fost geloasă pe tine.
Ar fi mulţumită.
Orice are nevoie de binecuvântarea ei.
- Ţi-a venit maşina. - Prietenul meu doctor.
Este sigur că sunt o sfântă pentru că nu mă duc niciodată cu nimeni.
A fost atât de uşurat când i-am spus că vin să te văd,
că a insistat să mă ducă el.
Am reuşit în sfârşit să scap de aura de sfântă.
Mă tem că e tot ce-a mai rămas. Mai sunt câţiva biscuiţi.
Nu putem prevede viitorul.
Bâjbâim orbi spre viitor.
Este mai bine aşa.
În dimineaţa ultimei sale zile s-a îndreptat spre moarte
cu ochii limpezi, curajoasă... neştiutoare.
Apoi, după topirea zăpezii vine primăvara.
Războiul are un sfârşit.
O floare micuţă,
binecuvântată, unică...
nu va mai înflori niciodată.
Ziua Bastiliei, iulie 1939
Gilda, trebuie să-ţi spun că prietena noastră este moartă.
Am văzut-o chiar înainte să se întâmple.
Era atât de frumoasă şi devenise atât de înţeleaptă,
cu mult mai puternică decât mine.
Câteva luni mai târziu, pe măsură ce forţele republicane
au început să se dezintegreze,
am trecut frontiera în Franţa cu ce mai rămăsese din unitatea mea.
Toate eforturile noastre nu au folosit la nimic.
Războiul din Spania era pierdut.
Londra, 3 septembrie 1939
Mă adresez dumneavoastră din Cabinetul
din strada Downing, numărul 10.
În această dimineaţă, ambasadorul Angliei la Berlin
a făcut cunoscută guvernului german decizia finală
prin care a anunţat că, în cazul în care nu anunţă oficial
până la orele 11:00 retragerea imediată trupelor de pe teritoriul Poloniei,
va fi declarat stare de război.
Trebuie să vă anunţ
că nu am primit anunţul oficial,
prin urmare, ţara noastră a declarat război Germaniei.
Războiul împotriva fascismului din Spania a fost doar o repetiţie.
Urma să înceapă o confruntare şi mai acerbă.
În mai puţin de un an de la acea dată,
Polonia, Norvegia, Olanda, Belgia şi Franţa au fost invadate
când Germania a ocupat Parisul.
Mă îndoiam că o voi mai vedea vreodată.
Luptam în serviciile de informaţii.
La începutul anului 1944 am fost trimis să stabilesc contacte cu rezistenţa franceză
care-şi avea baza în zona rurală, în apropiere de Canalul Mânecii.
La sfârşitul primăverii am fost transferat la Paris.
Trecuseră şase ani lungi de când fusesem ultima dată acolo.
Acoperirea mea era ca trimis oficial al unei companii
producătoare de locomotive pentru căile ferate franceze.
La ceva timp după ce am ajuns aşteptam să mă prezint la o întrunire.
Mulţumesc, dragă.
Ce mai face mama ta ?
S-a pus din nou pe picioare.
Mulţumesc. Pastis.
Încântat de cunoştinţă.
Va întârzia. Va sosi la 2.
Voi rămâne dacă tot mă cunoaşte.
- Haide să luăm masa. - E o idee bună.
Domnule. Vin roşu şi o cafea.
Ce s-a întâmplat ?
Nu e nimic.
Mor de foame.
Mă văzuse ? Nu eram sigur.
Dar în afară de şocul iniţial, cum am putut fi atât de surprins ?
Gilda nu vedea lumea aşa cum mulţi alţii o vedeau.
Îşi purta sieşi de grijă,
voia să trăiască în stilul cu care era obişnuită.
Vă rog să ascultaţi aceste mesaje personale.
Mesaj important pentru Stork.
Nu avem nici o veste de la Stork.
... de urgenţă.
Mesaj pentru Jupiter.
Repet, mesaj pentru Jupiter.
Clarisse avea ochi albaştri.
A trecut mult timp, monsieur.
Într-adevăr. Te mai vezi cu dra Besse ?
Încă trăieşte acolo.
Când nu este cu nazistul ei.
- Nu este primul. - Şi nu va fi ultimul.
Mă duc să iau o gură de aer.
Trei dimineţi la rând am stat pe celălalt trotuar să te aştept.
Trebuie să nu te mai întorci.
Ar putea veni aici oricând şi toată lumea ne urmăreşte.
Sigur patronul şi soţia cafenelei te-au văzut intrând în clădire.
Da, nu au o părere foarte bună despre tine.
- Bineînţeles că nu. - Şi nu-ţi pasă ?
Mi-a păsat mie vreodată ce crede lumea despre mine ?
Aş vrea să cred că la un moment dat ţi-a păsat de ce cred eu.
De ce, Gilda ?
De ce asta ?
Nu mi-a plăcut niciodată prea mult să fiu în pielea mea, ştii ?
Da, dar cu unul dintre ei ?
- Este doar un joc. - Nu şi acum.
Mă bucur că eşti în viaţă.
Ai auzit de Mia ?
Te-a iubit, ştii ?
La fel de mult ca mine.
Ar trebui să pleci.
Am putea pleca din Paris. Am putea ajunge pe Coastă,
am hârtiile necesare.
Nu fi absurd !
Eşti îndrăgostită de el ? De germanul acesta ?
Sau este doar convenabil ?
Este o afacere cum a fost cu Max ? Pe durata expoziţiei ?
Cât durează războiul ?
Ieşi prin spate.
Când făceam dragoste simţeai şi tu la fel de intens ca mine !
Da.
Trupurile noastre s-au înţeles întotdeauna bine.
Uită-mă, Guy...
Aşa cum am făcut şi eu.
Nu mai faci parte din viaţa mea acum.
Bună ziua, domnule.
Când am auzit că ai stat trei dimineţi la rând în cafenea, nu am crezut.
Şi apoi aflu că ai făcut-o ca să revezi o veche prietenă.
O prietenă care se întâmplă să aibă legături cu un ofiţer german.
Îţi dai seama la ce risc te expui ? Riscul la care ne expui pe toţi de aici?
Ai noroc că nu te-ai trezit cu beregata tăiată.
- Ştiai că este încurcată cu un german ? - Da, domnule.
- Şi totuşi, te-ai dus s-o vezi. - O cunosc de mult timp.
Sunt aproape decis să-i rog pe cei din Londra să te retragă.
Dar nu o vor face pentru că
nu au pe nimeni disponibil cu referinţele la fel de bune ca ale tale
care să vină într-un timp atât de scurt.
Nu o voi mai vedea.
Dacă faci asta, te omor cu mâna mea.
Mai ai încredere în el ?
Avem de ales ? Poţi să mai rămâi ?
Doar o oră.
Eşti atât de frumoasă.
E mărimea potrivită, nu ?
Mă simt foarte specială.
- Într-o zi îţi voi aduce dresuri. - Când se va sfârşi războiul.
Înţeleg.
Ţine-mă la curent.
Vreau să vorbesc limba ta. Mi-ai promis că mă înveţi.
Dar noi doi avem limbajul nostru secret.
Când aliaţii vor câştiga războiul vom vorbi engleză în somn.
Când te gândeşti că dacă aş fi venit la Cambridge
cu un an mai târziu ne-am fi întâlnit atunci !
O luăm de la început.
Mi se pare că eşti distantă în seara asta.
Sunt aici.
După cum vedeţi
ne concentrăm atacul asupra liniilor lor de comunicaţii.
Şi le-am pregătit câteva surprize.
Arată ca un rahat.
Mânjeşte-l cu rahat şi o să şi miroasă.
Dar fiecare este suficient de puternic să arunce un tanc în aer.
Mă întreb cine va fi în seara asta.
Te-ai descurcat bine la întâlnire. A fost excelent.
- Îmi pare rău că te-am urmărit atunci. - Nu, aveai toate motivele din lume.
Ştiu cum este să iubeşti pe cineva.
Mulţumesc.
Curvă germană !
- Ce-ai spus ? - Te rog, Franz !
N-am auzit nimic.
De ce le permiţi să te insulte ?
Dacă am schimba rolurile şi am fi la Berlin
şi tu ai face la fel.
Şi m-aş aştepta să fiu pedepsit.
Sunt nervos pentru că...
Nu vreau ca nimic să ne strice tocmai seara asta.
- De ce tocmai seara asta ? - Pentru că...
Pentru că este ziua ta.
Întotdeauna ai refuzat să-mi spui, draga mea.
Şi ştiu că este dreptul unei femei.
Dar voiam să ştii că am putea sărbători.
Iartă-mă, dar m-am uitat în actele tale.
Păpuşa mea, te-ai supărat ?
De ce ? Împlineşti 33 de ani !
Credeam că ai cel mult 28 !
Deschide-l. Te rog ?
Repet, bufniţa din hambar şi-a depus ouăle.
Prea multe lacrimi pentru viorile de toamnă.
Deci, trebuie să aşteptăm.
Ce-ai aflat ?
Numele de cod este Bisquet, vine la o întâlnire.
Astăzi la 9:00, la Brasserie Bone.
V-a dat descrierea ?
Nu, nu mai are puls. Încercăm să-l resuscităm.
Doriţi o ţigară, doamnă ?
Aveţi un foc, domnule ?
Da.
Du-te la baie şi schimbă-ţi hainele.
Iubirea mea.
L-au ridicat pe bărbatul cu care trebuia să te vezi, Bisquet.
De unde... ?
E o bicicletă afară. Ai cam 2 minute.
Îţi mai aminteşti Cambridge ? A doua zi dimineaţă ?
- Când m-am îmbrăcat ca un băiat ? - Gilda.
N-aş fi crezut că vei fi tu.
Dă-mi 30 de secunde.
El trebuie să fie. Arestaţi-l.
În fiecare săptămână primim ouă de la fermă.
Poate ne faci o omletă !
- Al doilea bărbat ? - S-a dus la toaletă.
- Şi femeia ? - La fel.
Ascultaţi !
Ce s-a întâmplat ?
- Bisquet a fost prins azi-noapte. - Acum am aflat şi noi.
- Cine ţi-a spus ? - Femeia la care m-am dus.
- Ordin direct de la Gestapo. - S-a întors la curva lui.
Lumina !
- Nenorocitule ! - Taci !
Este o surpriză. Am crezut că s-a dat alarma.
Ordinul a fost anulat. Este furtună în Chanell.
Nu va fi nici o invazie pe vremea asta.
- Cum ţi-a fost astăzi ? - Derutant. Frustrant.
Dar acum nu mai sunt aşa.
Eram în al nouălea cer.
Într-un fel, cumva era de partea noastră.
Înainte să mă gândesc măcar la o cale de o vedea,
evenimente mult mai importante ne-au luat pe nepregătite.
Ziua Z.
Patrulă !
- Ce s-a întâmplat ? - Genunchiul meu !
Jos !
Haide !
Ia-mă de mână !
Te acopăr eu !
Lasă-mă aici !
- Du-te ! - Treci în spatele meu !
Ajunge.
Pentru cine lucrezi ?
Lasă-mă să trăiesc !
Te rog...
Câteva zile preotul a avut grijă de mine
după care am fost trimis cu avionul la un spital din Londra.
Încă nu ştiam sigur cum a fost Gilda implicată în Rezistenţă.
Nu ştiam decât că, în ciuda a tot ce s-a întâmplat,
când războiul se va sfârşi, vom fi din nou împreună,
aşa cum a prezis Mia.
Domnul maior vă poate primi acum, domnule.
Aşteptaţi un moment aici, vă rog.
- A trecut mult timp, Guy. - Într-adevăr, domnule.
Primul contact nu a fost iniţiat de noi.
Ea a luat legătura cu noi.
De fapt, a trecut mai mult de un an până am aflat cine este.
Când mi-am dat seama că este Gilda
am fost la fel de surprins ca şi tine, cred.
Deşi cred că tu ai cunoscut-o mai bine decât mine.
Primul ei amant lucra în birourile lui Stulpnagel.
A fotografiat documente din servieta lui cu o cameră miniaturală.
Se pricepea foarte bine la fotografie.
Apoi le-a dat mai departe persoanei ei de contact dintr-un salon de coafură.
Ofiţerul de contraspionaj cu care este acum este circumspect.
Dar pontul pe care ni l-a dat a salvat întreaga linie de apărare.
Când te-ai dus s-o vezi ai riscat să strici totul.
Dar de ce nu mi-a spus nimic ?
Ştii de ce. Dacă ai fi fost prins şi torturat...
Nu era vorba doar de tine.
Parisul este un haos.
Rezistenţa încearcă să-l elibereze prin forţe proprii,
şi nu există nici o justificare posibilă pentru prezenţa ta aici.
Dar are resurse, ştim amândoi asta.
Nu mi-aş face prea multe griji pentru ea.
Nu din cauza germanilor îmi fac eu griji.
Desigur, dacă te-ai duce de bunăvoie
nu aş face nimic să te opresc.
la te uită cine este aici !
Aţi văzut-o pe dra Debrett ?
N-am mai văzut-o de două zile.
Ce s-a întâmplat ? Îţi faci griji din cauza iubitului tău ?
S-a întors acasă la Hilde !
De ce nu întrebi la Gestapo ?
Ce tupeu !
- Ai primit mesajul meu ? - Nu vin cu tine.
I-ai văzut pe toţi oamenii aceia ?
Sunt în siguranţă dacă rămân aici. Când vor veni Aliaţii...
De ce nu vrei să vii cu mine ? Te pot lua cu mine în Germania !
Ştiu că nu va fi uşor, dar măcar vei fi în siguranţă.
Nu te iubesc, Franz.
Un ultim sărut ?
Am trecut dincolo. Am vorbit cu mama mea.
- Prima dată în 4 ani. - Minunat !
Mâine este ziua fiului meu. Împlineşte 6 ani.
Sper să-l recunosc.
Mulţumesc că m-ai luat.
Mergi mai departe ? Mâine vom intra în Paris.
Ştiu.
Ce mai contează o zi ?
Iubirea mea, încerc să înţeleg lucrurile,
cum am fost şi cum sunt acum.
Curvă ticăloasă !
Amândouă, două curve !
Am fost doar cu soldaţi obişnuiţi.
Nu am informat niciodată pe nimeni !
Tu eşti de vină !
Tu te-ai văzut cu un ofiţer ! Tu ai transmis informaţii !
Mă vor omorî din cauza ta !
- Duceţi-o de aici ! - Unde ?
Mişcă-te !
Iubitul tău
a torturat-o pe sora mea până ce a murit.
Şi pe mulţi alţii.
Şi în tot acest timp tu ai continuat să te culci cu el.
Nu înţelegi...
I-a luat trei zile să moară.
Trei zile.
În comparaţie cu ea, tu ai noroc.
Iubirea mea, încerc să înţeleg lucrurile,
cum am fost şi cum sunt acum.
Întotdeauna am crezut că datoria noastră este înainte de toate
faţă de noi înşine, să ne trăim viaţa până la capăt.
Dar am mai fost hăituită şi de o altă convingere
că totul este predestinat, aşteptând doar să se împlinească
pe măsură ce timpul se scurge.
Se pare că am trecut în viaţă într-un atac de panică.
După o privire în trecut, simt că am câştigat puţine lucruri de valoare
dincolo de prietenia dintre noi.
Tu, eu... Mia.
Apoi, m-am trezit într-o zi
şi mi-am dat seama că am pierdut singurii doi oameni
la care am ţinut vreodată.
Abia atunci am început să înţeleg că nu putem trăi singuri,
rupţi de lume
şi că această convingere, că nu putem lupta împotriva sorţii, e de fapt o capitulare.
Ai avut dreptate când ai spus că odată îmi păsa ce părere ai despre mine.
Dar te-ai înşelat deoarece ai crezut că a încetat vreodată să-mi pese.
Te iubesc.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania