Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
"Acum doi ani şi jumătate iadul mi-a făcut o surpriză."
ANDREW SOLOMON
www.subtitrari-noi.ro
Traducerea: Urban Legend Subtitrări Noi Team
Mulţi ani trăiască!
La mulţi ani, dragă Helen!
La Mulţi ani!
La mulţi ani!
- Ce crezi? - Îţi place?
- Dumnezeule! - La mulţi ani!
La mulţi ani, Helen!
La mulţi ani!
Nu-i aşa că-i frumos?
Tu l-ai făcut singură?
Da.
Dragă, e minunat.
Pune-ţi o dorinţă, mamă.
Ajută-mă!
Mulţumesc, scumpo.
Doar unul singur.
Unul scurt.
Hai să mâncăm!
Dacă i-aş împuşca pe tipii ăia de afară
şi aş pleda nebunia temporară,
ai confirma versiunea mea?
La naiba!
Alarmă la ceas n-a funcţionat.
Haide.
Este aproape ora 8.
Julie are de dat un test în prima ei zi.
- Unde-ţi este cravata? - Nu ştiu.
Nu pot să merg eu cu ea.
Am întâlnirea asta stupidă la facultate dimineaţa devreme.
- David! - Sunt treaz!
Trezeşte-te!
Trezeşte-te.
Trebuie să plecăm, iubitule.
Toată lumea va fi acolo.
I-am spus lui Brian că voi merge,
şi acum dacă bat în retragere, o să spună că sunt o laşă.
- Bună dimineaţa. - Ştii cât este de dificil
să obţii o rezervare la Claires în această perioadă a anului?
- Credeam că ţi-ar plăcea asta. - Ai dormit bine?
Mulţumesc.
Niciodată n-ai spus că-ţi faci planuri.
Trebuia să fie o surpriză.
- Cine a făcut curat? - Dar...
- Eu. Dar nu asta-i problema. - Când?
Problema e că n-ai menţionat
ca o să rămâi peste weekend.
- Este o nebunie, te-aş fi ajutat. - Dave a spus.
Este adevărat?
Cineva ar fi trebui să-ţi spună.
Ei bine, am uitat!
Nu mergi, şi gata!
Minunat! Mulţumesc mult!
Dar, dacă te gândeşti ca o să merg la Claires cu tine,
ei bine, mai gândeşte-te o dată!
Trebuia să fie la şcoală în şapte secunde. Trebuie să plec.
Alo?
Pot să te ajut?
Eu doar...
Ce faci aici?
Eu ar trebui să te întreb asta.
Nimeni nu trebuia să fie aici la această oră târzie.
Tu ce mai faci încă aici?
Nu eşti elevă la clasa mea? Unde predau teoria muzicii?
Nu pot... Nu pot s-o fac cum trebuie...
Nimic nu iese cum trebuie, nici măcar o singură notă.
Nu notele tale sunt greşite.
Îţi trebuie calmul necesar.
Încearcă să acorzi mai multă atenţie
la ceea ce se întâmplă între note.
Încearcă să le ţii în frâu.
Ce vrei să spui?
Neîncordare. Linişte.
Doar aşa vei găsi ceea ce cauţi.
În distanţa dintre lucruri.
Şi chiar n-ar trebui să fumezi aici.
Anunţă-mă când vrei să pleci.
Îţi voi deschide uşa.
Nu mai e nevoie să sari pe fereastră.
Nu-l văd venind.
Dar pot să-l simt.
Este acolo.
Bună, Helen.
Bună, Donna.
Crezi că ar trebui să ne retragem
şi să-i trimitem nişte scuze?
Sau un coş cu fructe.
Helen este aici.
Bună, iubire.
Mulţumesc lui Dumnezeu că eşti aici.
Trebuie să mă salvezi de omul ăsta. Se crede invincibil.
Ce faci aici?
De fapt, eram prin vecinătate
şi am crezut că ar fi bine să trec şi să te salut.
Dar tu eşti atât de ocupat.
Îmi pare rău, ar fi trebuit să sun înainte.
Nu, e perfect. Luăm masa de prânz în câteva minute.
- De ce nu vii cu noi? - Da.
Nu, mulţumesc. Nu îmi este foame.
Nu trebuie să mănânci. Doar vii cu noi.
Ştii, eu...
Chiar vreau să merg acasă şi să-mi schimb hainele astea.
Eşti sigură?
Da. Absolut. Am vrut doar să trec şi să te salut.
- Ne vedem mai târziu. - Bine.
- La revedere, Suz. - Ai grijă, scumpo.
Bună ziua la toată lumea.
După ce facem nişte compoziţii, vom discuta...
Vom...
Scuzaţi-mă.
Mă bag în pat.
Somn uşor, dragă.
Bine.
Moment de sinceritate: ţi-a plăcut cina?
A fost incredibilă.
Da, bine. Orice ar înseamna asta...
Noapte bună.
Helen?
Îmi place maşina asta.
Ştiu că da.
Mă laşi să-ţi cunosc noul tău secret?
Ce te face să crezi că am un secret?
Nu ai?
Nu cu tine.
Ce e, dragă?
Nu-i nimic.
Sunt doar obosită.
Sunt foarte obosită. Asta e tot. Nu-i nimic.
Întotdeauna am urât începutul semestrului.
Haide. Să mergem înăuntru.
- Ai mâncat? - Da.
Julie şi-a testat abilităţile în pregătirea unui sos carbonara.
A fost înfricoşător.
Eşti bine?
Ce faci aici, dragă? De ce nu eşti la şcoală?
Am fost la şcoală.
Cât e ceasul?
E patru şi-un sfert.
Iisuse...
Cred că am dormit neclintită.
Mă ajuţi, te rog, la aceste calcule?
Chiar trebuie să le termin înainte de a pleca.
Da.
Dă-mi un minut.
Vrei să-l sun pe tata să vină să mă ia?
Nu.
Bineînţeles că nu. Te duc eu.
Nu plec în jurul lumii, mamă.
Mă întorc în trei săptămâni.
Ştiu.
Bine.
Du-te, mamă!
- Bună, tată! - Bună ziua, frumoaso!
- Ce mai faci? - Bine.
Vino aici.
- Bine, intră. - Bine.
Tată, vino aici! Vreau să-ţi arăt ceva!
Tată!
Bine.
Nu, nu cred că ea ar trebui să încerce să rezolve lucrurile cu el.
Cred că ar trebui să-şi facă bagajele
să ia copii şi să se mute înapoi în California,
şi să-l dea naibii în judecată
până când el n-o să mai poată profesa vreodată.
Sunteţi siguri că doriţi să ieşiţi cu această femeie?
Nu, scuză-mă.
Este cel mai mare nenorocit din bloc, bine?
Mai întâi de toate, s-a culcat cu toate asistentele pe care le-a avut,
o minte pe Louise de vreo trei ani şi jumătate
şi o face să se simtă vinovată pentru că nu cu el de fiecare dată.
Parcă ar fi vina ei ca el şi-o pune cu cine nimereşte
ca un câine în călduri.
Parcă doar căţelele intrau în călduri? Nu?
Ce câini ce fac?
Este o condiţie permanentă pentru ei ceea ce face că n-au nevoie de o denumire.
Susanna, nu mi-aduc aminte când a fost exact ziua
când ţi-ai pierdut capacitatea de a menţine o conversaţie civilizată?
- Scuză-mă. - Nu eu l-am adus în discuţie.
- Ştiu. - Dar ai vrut? Nu chiar.
Da, ai făcut o trimitere la...
Noi credem că viaţa poate fi perfectă.
Deci, suntem mereu mizerabili pentru că viaţa nu este niciodată perfectă.
Dar există o constata care aflată în cele mai bune condiţii
poate îmbunătăţi viata.
Deci, ce spui?
Că ar trebui să mai scădem din aşteptările noastre
până la punctul în care ne-am cunoscut?
Nu, cred că ea vrea să spună să vizităm mai des Europa.
Şi nu ai nevoie să te întorci, David.
Nu există spaţiu pentru a-şi îmbunătăţi viaţa.
El iubeşte viaţa însăşi.
Nu este dezgustător?
Cineva ar trebui să mă dea în judecată.
- Da. - E slujba lui.
Asta poate fi o provocare.
Helen, mai eşti acolo?
Helen?
Scuzaţi-mă. Aţi văzut-o pe soţia mea?
Helen?
Helen!
Ce naiba se întâmplă?
Ce faci aici?
Îmi pare rău, nu m-am simţit bine.
Care este problema? Eşti bine?
Da, nu-i nimic.
Nimic? Ai dispărut fără să ne spui o vorbă.
Îmi pare rău.
Trebuia să spun ceva.
Ascultă, David, n-are nicio legătură cu tine.
Există altcineva?
Există?
Aşteaptă un minut. Despre asta este vorba?
Mă suspectezi că te-aş înşela?
Nu, bineînţeles că nu.
Şi atunci, ce este? Ce-i atât de îngrozitor încât să nu-mi spui?
Îmi pare rău.
Îţi pare rău pentru ce?
Helen, obişnuiam să ştiu totul despre tine.
La bine şi la greu, îţi aminteşti?
Haide, iubito. Vorbeşte cu mine. Ce se întâmplă?
Opreşte-te! Te rog!
Te rog să încetezi să mă mai întrebi.
Helen?
Iisuse Hristoase.
Helen!
Dumnezeule!
Helen!
- David? - Bună, dragă.
D-le Leonard?
Cum se simte?
Fizic nu se întâmplă nimic rău cu soţia dvs.
L-am sunat pe dr. Barnes. Este neurolog în acest spital.
Nu înţeleg. Tocmai ce aţi spus că nu e nimic în neregulă cu ea.
Va trebui să-l aşteptaţi pe dr. Barnes.
N-am timp de pierdut, la naiba!
Aproape că a leşinat.
Se pare că problema este un psihiatrică.
Despre ce dracu' vorbeşti?
Nu există cauze fizice pentru simptomele ei.
Uite, asta este...
Ştii ce? Vreau o a doua părere, bine?
Ei bine, eu sunt a doua părere.
Vă rog să-l aşteptaţi pe dr. Barnes.
Suferiţi de insomnie sau hipersomnie?
Dormiţi mai mult decât e normal?
Ea nu doarme chiar 8 ore pe noapte,
dar întotdeauna a dormit bine.
Aţi suferit vreo depresie
în ultimele două săptămâni?
Helen?
Aproape.
Aţi observat o reducere a interesului
în majoritatea activităţilor vieţii dvs?
Aţi luat sau aţi pierdut în greutate
fără a vă schimba dieta?
A mai scăzut în greutate.
Nu sunteţi în măsură să vă concentraţi sau să gândiţi în mod clar?
D-nă Leonard, aţi putea să-mi răspundeţi la întrebări?
Aţi mai fost aici şi înainte?
Nu.
Cineva v-a prescris vreodată...
Da.
Poftim?
Am mai fost aici şi înainte.
Când?
Acum doisprezece ani.
De câţi ani sunteţi căsătoriţi?
De şapte ani.
Deci, să înţeleg că nu aveţi habar de episodul primar?
Cum de n-am putut să prevăd ca asta se va întâmpla?
Nu e neobişnuit. Unii oameni ascund asta foarte bine.
Ar trebui să vedeţi o parte din actorii pe care-i avem în secţia de sinucideri.
Am să-i prescriu un antidepresiv,
şi un reconfortant care să-i controleze anxietatea.
Dar va dura cel puţin două săptămâni până când va simţi un răspuns
de la antidepresive.
În unele cazuri, efectele secundare pot fi destul de inconfortabile,
dar tind să scadă în două până la patru săptămâni.
Ce fel de efecte?
Pot varia de la caz la caz.
Greaţă, somnolenţă, transpiraţii nocturne, constipaţie, diaree,
vedere înceţoşată, sete.
Asiguraţi-vă că nu consumă alcool,
şi este foarte important să continue cu medicaţia în mod regulat.
Helen este
o femeie de succes fericită.
Îşi iubeşte munca, îşi iubeşte fiica.
Soţia dvs. nu este fericită, d-le Leonard.
Soţia dvs. este bolnavă.
Să mergem acasă, dragă.
Haide.
Helen.
Te rog.
Nu.
Nu mă ajută.
Este prea devreme să-ţi dai seama, ştii asta.
Îmi fac mai mult rău decât bine.
Asta ar trebui să fie temporar.
Mulţumesc.
Cum de nu am vorbit niciodată despre asta?
Nu vrei să auzi.
Încearcă-mă.
Nu pot.
Îmi pare rău.
Vreau să duci aceste cărţi în locul meu
şi să-mi anulezi masa de prânz cu Lucas.
Şi spune-i, de asemenea, că vreau să continuăm cu procesul.
- Miroase a şobolan. - Nu le-am mirosit.
- Pentru ce ai nevoie? - Doar fă-o, bine?
Trimite-le la adresa mea de acasă, te rog.
Ce se întâmpla, David?
Îmi voi lua câteva zile libere.
Mă gândeam eu că-ţi iei când se va termina...
Şi eu merit asta.
Vreau să spun, acum!
Aşteaptă...
- Azi? - Da.
Ţi-ai pierdut minţile? Suntem în ajunul procesului!
Vom solicita o amânare.
Pentru data procesului? Şi dacă judecătorul refuză?
Te descurci tu!
Te sun mâine seară.
- Helen. - Stai departe de mine. Nu te apropia...
Nu te voi atinge, bine?
O să rămân aici, bine?
- David. - Sunt chiar aici, iubito. Chiar aici.
Eu nu pot...
Nu mai pot face asta!
Îi voi prescrie un alt medicament.
Dar atât timp cât ea refuză să fie spitalizată...
N-o vezi cât e de bolnavă?
Mi-e teamă s-o mai pierd din ochi.
În acest moment, o pot ajuta pe soţia ta
atât cât doreşte ea să fie ajutată.
- Asta e legea. - Ştiu legea!
Soţia mea este bolnavă, iar tu îmi spui că n-o poţi ajuta?
Uiţi că aceste legi
au fost făcute pentru a proteja oamenii ca soţia ta, d-le Leonard.
Am nevoie să semnezi asta.
E o declaraţie conform căreia nu te vei împotrivi sfaturilor medicului.
Helen.
Te rog.
Bine, am te duc în camera ta acum.
E pe aici, un pic mai jos.
- Salut. - Salut.
Pot să vorbesc un moment cu tine?
Vrei să intri?
Nu vreau că Julie să ştie că sunt aici.
Putem merge în altă parte?
Ea era dispusă şi pregătită
să-şi abandoneze fiica de un an, David.
Nu e exact ce o mamă fericită ar împărtăşi.
Dacă Julie nu s-ar fi trezit şi n-ar fi plâns în acea noapte,
Helen n-ar fi în viaţă astăzi.
Nu s-a iertat niciodată pentru asta.
Şi tu? Tu ce ai făcut?
N-am avut şansă. M-a exclus de la început.
N-a vrut să vorbească despre asta.
Am încercat să lupt, dar luptam împotriva ei.
Şi am pierdut.
Sfârşitul poveştii. N-am mai vorbit despre asta.
Am încercat, dar nu a vrut.
Doar se preface că nu s-a întâmplat niciodată.
Şi apoi, s-a mutat fără mine.
Nu voi permite ca asta să se întâmple.
Nu fii prost, David.
Crezi că asta e dragoste?
Nu este.
Nu mai poţi face nimic.
Nu cred asta.
E-n regulă.
Să nu-ţi fie teamă.
E-n regulă.
Eşti o profesoară bună, ştii.
Niciodată nu voi mai predă.
Nu eşti moartă, Helen.
Eşti doar pierdută.
Hei!
Alo!
Aşteaptă puţin.
Iisuse, Mathilda.
Haide. Haide să te curăţ.
Bună.
Ce s-a întâmplat cu ea?
Este în clasa mea.
A fost în clasa mea.
Azi am ore.
M-am ocupat eu. Nu-ţi face griji. Le-am spus că eşti bolnavă.
Ar trebui să fiu la ore.
Helen, uită-te la mine.
Dacă nu vrei să stai aici, spune-mi.
Te iau acasă chiar acum.
Ce face Julie?
Ai vorbit cu ea?
E bine. Se întoarce sâmbătă acasă.
A spus că te iubeşte.
Nu vreau ca ea să ştie de ce mă aflu aici.
Spune-i că am un virus sau ceva. Nimic prea serios.
Nu-i poţi avea secrete faţă de ea. Nu mai este un copil.
Nu vreau ca ea să ştie de ce mă aflu aici.
Ei bine, atunci o să o ţin departe de tine.
Voi fi bine, mă descurc.
Helen... I-am spus.
M-a întrebat, iar eu i-am spus.
N-aveai niciun drept să faci asta!
- Înţelegi? - Bine. Destul, Helen.
Este fiica mea! Tu nu eşti tatăl ei!
N-aveai niciun drept să faci asta!
Nu mai vreau să vorbeşti cu soţul meu despre mine.
Îmi pare rău, dr. Sherman.
E-n regulă, Susan.
Dacă... eu...
Dacă n-ai permisiunea mea nu poţi vorbi cu el, da?
Aşa e.
Dacă nu vreau ca el...
Dacă...
Dacă nu vreau să vorbeşti cu el, n-o s-o faci?
De ce nu iei un loc?
Unde te duci?
De ce ţi-aş spune ţie asta?
Nu-i nevoie să-mi spui asta.
Bine.
Da! Da!
Mamă!
Mă bucur că eşti aici.
Şi eu de asemenea, draga mea.
Am reuşit să ne impunem sâmbătă la meci, da...
Şi David a înregistrat totul aşa că ne putem uita mai târziu.
Ar trebui să te întinzi şi să te odihneşti un pic.
Da, iar eu voi găti pentru noi,
şi apoi ne putem uita la meci, bine?
Am o idee.
Ce ziceţi că noi trei să plecăm undeva la sfârşitul săptămânii viitoare?
Îmi pare rău, dragă. Eu nu pot.
Haide, mamă. De ce nu?
Am o idee mai bună.
De ce nu mergeţi voi amândoi?
Va fi distractiv.
Nu, am vrut ca noi trei să mergem. Vom rămâne aici.
Am teme de făcut.
Haide, "Sugar".
Dacă consideraţi că aceste principii...
Sonata de Schubert...
El ar fi făcut... ceva de genul ăsta...
Asta-i o prostie!
Asta e tot pentru azi.
Nu vreau să vorbesc.
Bine.
Arăţi mai bine.
M-am decis să fiu fată cuminte pentru o vreme.
Top 5... sfaturi
de la oameni care habar nu au despre ce vorbesc.
Ia-ţi o vacanţă.
Citeşte o carte.
Tunde-ţi părul.
Redecorează-ţi casa.
Încearcă yoga.
Top 5... metode de a-ţi pune capăt zilelor.
Top 5... motive pentru care merită să trăieşti oricum.
Nu mă pot întoarce.
Încă pot să văd toate lucrurile din jurul meu,
dar mă simt ca şi cum locul meu nu mai e acolo.
Şi am văzut...
Am văzut cât de trist e David.
Am văzut cât de trist e Julie,
şi parcă devine din ce în ce mai rău, dar nu mă pot întoarce.
Şi mă simt atât de rău, îmi cer scuze pentru asta.
Atunci, n-o face.
Ai idee cât de îngrijorat am fost? Am sunat pe toată lumea!
- Îmi pare rău, David. - Am sunat la spital!
Îţi imaginezi prin ce am trecut? Am crezut că s-a întâmplat ce-i mai rău.
Nu mi-am dat seama când s-a făcut atât de târziu!
Nu eşti singura care suferă aici!
Înţelegi?
Ştiu.
Ştii?
Eu cred că nu.
Nu cred că ştii cum e să trăieşti
cu umbra femeii pe care o iubeşti!
La naiba!
- Să nu mai faci asta din nou. - David.
Nu!
- David, îmi pare rău. - Niciodată, m-ai auzit?
Bună dimineaţa, "Treisprezece."
Bună.
Am vrut să-ţi spun
că voi sta peste noapte acasă la tata.
De ce?
E joi, aşa-i?
Da, e joi.
Vreau doar să vă dau, ţie şi lui, Dave puţin spaţiu.
Nu-i nevoie să faci asta. Ştii asta, nu?
Trebuie să plec. Ne vedem luni.
Nu ştiu.
Al dracului nenorocit!
Nu, David, nu merită.
Ce s-a întâmplat?
De ce n-ai depus amânarea în faţa judecătorului?
Îmi pare rău, dar am deja foarte multe pe cap, bine?
Ultimul lucru de care am nevoie sunt insultele tale...
Doar îţi cer să faci un singur lucru pentru mine, şi tu...
Nu doar un singur lucru!
A fost unul după altul iar eu m-am săturat.
Curăţă-ţi rahatul şi lasă-mă pe mine în pace.
N-ai făcut decât s-o dai în bară, David.
- Uşurel! - Nu trebuia să fie arestată.
- Cui îi pasă? - Ştii ceva? Să mergem.
Ţie nu-ţi pasă niciun pic pentru toate astea?
Pentru ce? Pentru mitocăniile tale?
Nu, nu-mi pasă.
Lasă să-şi execute pedeapsa. Poate va învăţa...
David! Opreşte-te! David, nu! Opreşte-te!
Opreşte-te! David, nu!
Mulţumesc pentru plimbare.
Cu plăcere.
Aş dori să ştii că aş face orice pentru tine, David.
Ştiu.
Noapte bună, Susanna.
Noapte bună.
Ce faci aici?
Helen m-a sunat.
Ce s-a întâmplat?
Nu vă faceţi griji. Va fi bine.
Aş fi recunoscător dacă nu ai fuma aici.
Hei, o să plec acum.
Nu, te rog nu pleca.
E-n regulă. Vom vorbi mâine.
Eu... i-am dat trei calmante.
Suficient de multe pentru seara asta.
Asiguraţi-vă că n-o să mai ia altele.
Ştiu unde este ieşirea.
Am nevoie să iau un alt concediu medical.
Nu.
Sigur.
Înţeleg. Da.
Aşa o să fac.
Mulţumesc.
Mamă!
Îmi pare rău, dragă.
Frank.
Julie,
vreau să vorbesc singur cu mama ta pentru un moment, te rog.
Vrei să suni pe cineva?
Unde este David?
Vreau că Julie să locuiască cu mine.
Ce?
Ea ar trebui să stea cu mine pentru o vreme.
Te rog. Nu face asta, Frank.
Nu poţi să ai grijă de ea.
Şi să nu faci o luptă din asta.
Vei pierde.
Dumnezeule, eşti atât de adorabilă.
Helen!
Helen! Trezeşte-te! Helen!
La naiba!
Helen! Haide! Scumpo! Trezeşte-te!
Trezeşte-te!
Helen!
Haide!
D-nă Leonard?
Unde mergeţi, d-na Leonard?
Unde mergeţi?
Vreau să merg acasă.
Nu puteţi pleca, pur şi simplu.
- Poftim? - Nu puteţi pleca. Sunteţi sub restricţie.
Poftim?
Nu vreţi să vă duc înapoi în camera dvs.
şi să chem doctorul?
Unde sunt hainele mele?
Nu purtai nicio haină când ai fost adusă aici.
Vreau să merg acasă.
Îmi pare rău, dar nu este posibil.
Soţul tău a semnat actele ieri.
Vreau să merg acasă.
Helen...
Aproape ai murit.
Îmi pare rău.
Nu-i nevoie să-ţi ceri scuze în faţa mea.
Eram aproape să nu ajung acasă în acea noapte.
Dar ai făcut-o.
Nu am vrut să ajung acasă.
Dar ai mers acasă, David.
Ea nu poate rezista pentru tine.
Nu merge aşa.
Dar poate rezista pentru tine?
Nu.
N-o să-ţi placă ceea ce am de spus.
Cred că ar trebui să iei în considerare terapia electro-convulsivă.
Tratamentul cu şocuri?
Ştiu că este înfricoşător. Şi ştiu că e un stigmat.
Dar ECT ar putea să te ajute.
Efectele secundare tind să fie temporare.
Nu.
Niciodată. Mai degrabă aş muri.
Helen.
Am spus nu!
Nimeni nu te forţează...
Ieşi afară!
Ieşi!
Bine, destul.
Destul.
D-le Leonard. Vă rog.
Doamnă Leonard.
Înţelegeţi aceste proceduri?
Da.
Aţi dori să mi le explicaţi şi mie?
Văd un grup de străini
care cred că ştiu ce este mai bun pentru mine.
Tu crezi că ei ştiu ce este mai bun pentru tine?
Aş vrea să pot decide singură unde şi ce fel de ajutor să primesc.
Aţi decis să vă sinucideţi, d-nă Leonard. Nu este adevărat?
A fost o prostie din partea mea.
Este adevărat, ca aceasta a fost de fapt
a doua oară când aţi încercat să vă sinucideţi?
D-na Leonard suferă de depresie severă suicidală.
Fără continuitatea tratamentului şi fără supraveghere,
există un risc foarte mare ca ea să încerce să se sinucidă din nou.
Este totuşi posibil că d-na Leonard să intenţioneze
să se oprească din a-şi lua medicaţia odată plecată de aici?
Ea nu crede că tratamentul o ajută.
Dar ea nu a dat semne
că intenţionează să se oprească, nu?
Nu ne rezumăm doar la tratamentul medicamentos.
D-na Sherman, v-a demonstrat faptul că
intenţionează să se oprească în a mai lua medicamente?
Nu. Dar d-na Leonard are nevoie de ajutor.
D-na Leonard a dat vreun semn
că intenţionează să încerce să se sinucidă din nou
odată ce pleacă de aici?
Nu. Dar asta nu înseamnă că ea...
Atât am avut de spus, onorată instanţă.
Am descoperit faptul că statul n-a încălcat obligaţia de a dovedi,
cu dovezi clare şi convingătoare,
că pacientul nu este un pericol pentru el sau pentru ceilalţi.
Sunteţi liberă să plecaţi, d-nă Leonard.
Felicitări.
Aveţi grijă şi succes.
Cine e?
Vreau s-o văd pe Helen.
Nu cred că ea vrea să te vadă.
Nu fi ridicolă. Ştiu că ea este aici.
Deci, asta este?
Arunţi viaţa pe care am avut-o, uiţi de Julie,
uiţi pe toată lumea care te iubeşte,
şi te dai bătută?
Asta este?
Nu, nu e asta.
Ei bine, mie mi se pare că asta este.
Este pentru că nu poţi vedea exact aşa cum văd eu.
Şi ea crezi că vede, nu?
Nu-i vina ta, David.
Când vei înţelege asta?
Ştii, e ciudat cum de n-am eu nicio treabă cu asta,
pentru că, dacă nu e vina mea, dacă nu e a naibii vina mea,
atunci de ce dracu' iau eu toată vina asupra mea?
De ce?
Îmi aminteşti de felul în care obişnuiam să fiu.
Şi nu e ceva pentru care să merite să lupţi?
Helen? Nu merită?
Lui Julie îi este mai bine să fie departe de mine.
Asta-i o nebunie.
Te iau acasă.
Nu merg.
Nu ştii despre ce vorbeşti.
Bine, hai să mergem.
Nu! Nu vin cu tine!
Dă-i drumul.
- Pleacă de lângă mine. - Nu!
Cine dracu' te crezi?
Chiar crezi că te las să scapi aşa uşor?
Nebuna dracului!
Vreau să pleci!
Dumnezeule, îmi pare rău. Îmi pare rău.
Ce o face atât de specială?
Ea nu mă întreba cum mă simt.
Ea ştie.
Ştii, ai dreptate. N-am niciun indiciu despre cum te simţi.
Nu măcar nu îndrăznesc să-mi imaginez.
Dar ştiu cum mă simt eu.
Eşti viaţa mea, Helen.
Fără tine şi Julie, lumea nu înseamnă nimic pentru mine.
Şi nimic nu va schimba asta, vreodată.
Sper că într-o zi îţi vei aminti acest lucru.
Să plecăm de aici.
A cui e casa asta?
Este casa mea.
Ţi-e frig?
- Nu. - Să mergem pe jos.
Ştii, nu vei face ca totul să dispară.
Niciodată n-am spus asta.
A fost bolnavă... Atât cât îmi amintesc de ea.
Într-o dimineaţă s-a trezit şi a făcut micul dejun.
Şi după ce am luat masa, m-a trimis în camera mea,
şi s-a spânzurat.
Şi şi-a lăsat fiica de opt ani în casa asta.
Deci, ce crezi?
Ar trebui s-o păstrez?
Sau ar trebui să plătesc pe cineva să-i dea foc şi să fug cu banii de pe asigurare?
Vreau ca tu să mă cunoşti, Helen.
Niciodată n-am dorit asta de la nimeni.
Helen!
Helen?
Moartea a fost atât de aproape.
Atât de promiţătoare.
Bună lovitură, Julie!
Bună treabă, Julie.
Mulţumesc.
A fost foarte frumos.
Ce faci?
S-a întâmplat ceva cu mama?
Nu, scumpo. Nu...
Nu de asta sunt aici. Îmi pare rău.
Vino aici.
Doamne, mi-a fost dor de tine.
Am vrut s-o vizitez la spital.
Dar tata a crezut că nu-i o idee prea bună.
Este atât de laş.
L-ai făcut laş?
Da, l-am făcut.
Crezi că veţi mai fi din nou împreună?
Aşa cum am fost înainte?
Moment de sinceritate?
Moment de sinceritate.
Nu ştiu.
Poate că nu.
Dar sper că da, ştii. Chiar sper că da.
Ştii unde este?
Julie?
Tu eşti Mathilda?
Eu... O caut pe mama mea.
E aici?
Helen?
Lasă-mă în pace, te rog.
Mama?
Bietul meu copil.
Îmi pare rău că am plecat, mamă.
Nu.
Nu spune asta.
Nu, dragă, Eu îmi cer scuze.
Îmi pare rău.
Dragul meu copil.
Nu contează cât de lungă este călătoria...
sau cât de adânc te sapă...
Totul se rezumă doar la un singur pas.
Un singur pas...
Un singur pas între mine şi nebunie.
Intre durere şi nimic.
Un singur pas mic.
Ce îmi amintesc este sentimentul că realitatea este subţire.
Cred că este subţire, ştii.
Atât de subţire ca gheaţa de pe lac după un dezgheţ.
Şi ne umple viaţa cu zgomot, lumină şi emoţie
pentru a ne regăsi în noi înşine.
Ce faci?
Bine.
Ne cunoaştem?
Cu siguranţă nu.
Vrei să schimbăm asta?
Helen.
Opreşte-te!
- Mathilda? - Iisuse.
Ce faci aici?
N-ai fost la spital.
Nu, nu, mâine.
Am crezut că mâine ieşi, nu?
Nu azi.
Veneam să te iau.
- Ştiu. - Am crezut că a fost...
Am crezut că e mâine.
Ce fac?
Bună.
Mă bucur că eşti acasă. Zilele au fost nasoale.
Îmi pare rău pentru mizerie.
Voiam să fac curăţenie pentru tine.
A fost o idee proastă. Cred. La naiba.
Vrei ceva de băut?
Lasă-mă să te servesc cu ceva de băut.
Nu te uita aşa la mine.
Văd va l-ai întâlnit pe "Macho".
Da. De unde-l ai?
L-am găsit.
Uite, Helen. Îmi pare rău.
Am crezut că e mâine.
Te-am trezit?
Vise urâte.
Ei spun că e normal. Dispar după un timp.
Acum, că ai această viaţă nouă, ce vei face cu ea?
Nu vreau o viaţă nouă.
Mi-e dor de viaţa mea veche, prea mult.
Nu ştiu dacă mai am ceva din ea.
Vei descoperi, cred.
Mathilda.
Ce faci?
Eu nu sunt ca tine, Helen.
Am obosit
să dau mai încet volumul tot timpul.
Uneori vreau doar să aud muzica tare şi clar,
ştii ce vreau să spun?
Aş vrea să ştiu.
Biroul lui Leonard David, vă rog.
Ştii unde lucrează acum?
Mulţumesc.
Cum a fost la interviu?
Minunat.
Ascultă, merg să cumpăr ceva de mâncare.
Mă întorc repede.
Bine. Mulţumesc.
Arăţi grozav.
N-ai fost niciodată un mincinos bun, David.
Arăţi teribil.
Dar, arăţi grozav.
Diferit.
A fost un Iad.
Mi-am pierdut o parte din memorie...
Nu ştiu dacă-mi va reveni vreodată.
Sunt încă sub medicaţie,
dar nu există nicio garanţie că nu va recidiva.
Şi sunt în mod constant speriată de idee...
Şi mă urăsc pentru asta.
Mă urăsc pentru ceea ce am făcut lui Julie şi ţie.
Urăsc această boală.
Câteodată încă mai simt că nu pot să merg mai departe.
Dar sunt recunoscătoare că sunt în viaţă.
Vino acasă, Helen.
Niciodată nu voi mai fi la fel.
Poate...
Dar întotdeauna vei fi aleasa.
Bună, Macho.
Nu, stai.
Dumnezeule!
Mathilda?
N-am aer.
Vino aici!
E bine.
Vrei să te întorci, aşa-i?
Am încercat să-mi amintesc cine am fost.
Mi-e dor de familia mea.
Mi-e dor de fiica mea.
Da.
Înţeleg.
Nu ne putem ascunde aici pentru totdeauna.
Ştiu.
Dar nu vreau să-i părăsesc, Mathilda.
Niciodată.
Ştii asta, nu?
Ştiu.
Îmi pare rău că te-am speriat.
Mathilda?
Bună.
Ce faci aici?
Mă gândesc.
La ce?
La lucruri.
Iisuse.
De ce e aşa rece? Sunt îngheţată.
Să ne întoarcem înăuntru.
Nu.
Să ne aşezăm aici un pic, bine?
Doar un pic.
Cum să-mi iau la revedere de la tine?
- E frig. Foarte frig. - Să mergem jos.
Sunt atât de liniştită, ştii?
Totul va fi bine.
Da.
Sunt chiar aici.
Ştiu.
Dar tu nu faci aparţii acestui loc, Helen.
Haide, să mergem. Ţi-e frig.
- Îl aduc eu. - Bine.
Macho!
Am fost pregătită să lupt.
Dar nu am fost pregătită să pierd.
Macho!
Vino aici!
Macho!
PENTRU KATINKA 1965-1995
Traducerea: Urban Legend Subtitrări Noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org