Watch any video online with Open-SUBTITLES Free Browser extension: osdb.link/ext
Câteodată, Dumnezeu ia ce a dat.
O mamă care ne poartă în coapsele ei...
ne poartă mereu...
şi trăieşte veşnic în inimile noastre.
Hai să vorbim cu ea acum.
Stai lângă ea.
Doris.
Bună, surioară. Cum rezişti?
Rezist.
Aşa trebuie şi asta fac.
Cu toţii suntem devastaţi...
Cynthia şi cu mine ziceam că acum când mama nu mai e...
ai putea să ai propriul loc în oraş...
- Aproape de servici. - N-ar trebui să mergi cu bacul.
Meriţi asta.
Ai locuit în casa mamei şi ai avut grijă de ea în toţi aceşti ani.
A fost nobil ce ai făcut.
- Nu ştiu cum ai reuşit. - Atât de nobil.
Mă gândeam că după ce aruncăm toate vechiturile mamei...
ar trebui să vindem şi casa.
- Todd, am toate lucrurile acolo. - Da.
Bine...
Ţine.
O cheamă Sylvia Edwards şi te-ar putea ajuta.
- Să mă ajute cu ce? - Tezaurizarea, Doris.
Tu şi mama aveaţi o grămadă de lucruri.
Surioară, te rog să te întâlneşti cu ea.
- Scuze. - Să apese cineva pe opt.
Mersi.
Sunt locuri strâmte.
- Ciudat, nu? - Da.
Poftim. Ţi-au alunecat.
Scuze, erau pe ureche. E mai bine acum?
Da.
Îmi plac ochelarii tăi.
Sunt ochi de pisică?
Da.
Sunt marfă.
Bine. Mersi.
Doris?
Anne înlocuieşte toate scaunele cu mingile astea.
Are o maşină plină. Dă-mi scaunul tău, Doris.
Dar îmi place. Are spătar.
Nu fac eu regulile. Eu le pun doar în aplicare.
Adunaţi-vă cu toţii aici.
Aici.
Faceţi cunoştinţă cu John Fremont.
E noul art director.
Vine la noi de la biroul din L.A.
Suntem bucuroşi să-l avem.
Hai să-l aplaudăm.
Discurs.
Voi încerca.
Ştiu că e departe de plajele din Malibu...
Dar mă bucur să mă aflu aici în oraşul care nu doarme.
Deci asta e.
Asta e tot, oameni buni.
Eşti atât de haios, John.
Hai înapoi la lucru.
Bine.
Staţi aşa.
Mai vreau să vă zic un lucru.
Am întâlnit o femeie în lift azi-dimineaţă.
Şi abia am schimbat câteva cuvinte...
dar mi-a lăsat o impresie bună.
Stă chiar acolo.
Doamnă, nici nu ştiu cum vă cheamă...
dar mi-aţi aprins vâlvătaie în mine...
de când am dat ochii cu dv.
Putem explora asta?
Doris?
Iartă-mă că te întrerup.
Sunt doar eu şi pisicile acum.
Sper să nu sfârşesc ca un bătrân ciudat new yorkez...
care se îneacă cu o alună şi nu vine nimeni la mine...
până când mirosul de descompunere iese prin pereţi.
- Dragă, eu aş veni... - Mergeţi pe banda înceată, doamnelor.
Du-te şi mănâncă varză.
- Fascisto. - Ne-a arătat degetul, Roz.
- Arată-i-l şi tu. - Fascisto!
- Roz, nu... - Băi...
Ar fi bine să fugi.
Fugi.
Fugi, fato.
Nu te duci după prietena ta?
Roz. Pentru Dumnezeu, data viitoare arată-i degetul.
Vezi, a fugit.
Sigur. Ai speriat-o rău.
Şi apoi John zice: "Asta-i tot, oameni buni."
Ca Bugs Bunny.
Şi Anne tremura toată.
Nu cred că a înţeles.
- E o porcărie. - Da. Ştiu.
Vino că nu vreau să întârzii la prelegere.
Cine-i tipul ăsta?
Un tip ce ţine un discurs motivaţional.
Val zice că seamănă cu doctorul de la TV.
- Nu ştiu ce să zic. - Doar că-i mai arătos.
Haide.
- Vin. - Îţi prinde bine să socializezi.
Au o masă plină de aperitive.
- îţi aminteşti de tipul ăla care.. - Arată bine brânza.
Scuzaţi-mă, doamnă.
Nu servim decât după prelegere.
- Birocrato. - Roz.
- Doris. Grăbeşte-te. - Uite-o şi pe Val.
Am locuri bune pentru noi.
Mereu e unul în fiecare adunare.
- Doris. - Da.
- Îmi pare rău de mama ta. - Da.
Ai lucrat cu Edible Arrangement?
Da, mersi.
Willy Williams.
Hei.
Hei, hei.
V-aţi pierdut calea?
E ceva ce lipseşte?
Un gol.
Nu vă uitaţi la viaţa voastră şi vă întrebaţi "De ce eu?"
Priviţi înainte şi întrebaţi-vă "De ce nu eu?"
Întrebaţi-vă chiar acum asta.
De ce nu eu?
Cu toţii avem temeri. Şi mie mi-e teamă de multe lucruri.
Sunt în siguranţă? Asigur traiul familiei mele?
Fac tot ce pot ca să fac lumea un loc mai bun?
Şi când vine vorba de ţelurile şi visele noastre,
frica e un alt cuvânt care începe cu F.
Să nu lăsaţi ca frica să vă împiedice.
Să nu faceţi greşeala asta.
Viaţa e scurtă şi se poate termina într-o clipită.
De asta zic eu mereu:
Săptămâna are şapte zile...
şi "odată" nu face parte dintre ele.
Hei, hei.
E brânză foarte bună.
Cred că e din Spania. Are acel "ole".
L-ai văzut pe tipul ăla drăguţ în rândul al treilea?
- Bine. - Măiculiţă.
- Vine înspre noi. - Bună ziua, doamnelor.
Mersi că aţi venit să mă ascultaţi. Văd că aveţi DVD-ul meu.
Da.
Găseşti sfaturi bune acolo, Doris.
- Da... - Ce nume frumos.
- Mama m-a numit după Doris Day. - Doris Day e favorita mea.
Ştii cum o chema de fapt? Von Kappelhoff.
- Haios, nu? - Foarte haios.
- Pe mine mă scuzaţi. Trebuie să... - Desigur.
Dle Williams, vă pot întreba ceva?
Orice.
Dle Williams, e ceva ce îmi doresc.
E ceva sau cineva?
Da.
Şi...
E foarte diferit faţă de mine. Pare imposibil.
- Imposibil, ce cuvânt încurcat. - Şi îl folosesc des.
- Nu există imposibil. - Nu?
- Gândeşte-te la cuvânt. - Bine.
E posibil.
Câteodată citim greşit.
Paharul ăsta cu apă e plin sau gol pe jumătate?
- Nu ştiu. - E vorba despre cum privim lucrurile.
- Vezi? - Văd.
- Da, vezi. - Da, văd.
Mă bucur să te văd, Doris.
Eşti perfectă, interior şi exterior.
Eşti o minge verde de lumină strălucitoare.
Să nu laşi pe nimeni să-ţi spună altfel.
V-am recunoscut.
E posibil.
Cred că fie digital, sau analog...
- brandul trebuie să fie unit. - De acord.
Schimbă tipul de caractere...
Ce-i ăsta?
Îmi place ăsta mult.
John?
John, aici, John.
Bună.
Asta e...
John, eu...
- Bună. - Stai un pic. Vin imediat.
Bună, e totul în regulă?
John, uite cum stă treaba.
Cred că am o minge stricată.
Da...
Sunt practic goală aici.
- Ia te uită. - Şi ieri te-am văzut...
şi am făcut legătura pentru că ai venit cu o pompă de bicicletă...
şi mi-am zis "Poftim."
- Mă duc să-mi iau pompa. Revin. - Bine...
Mă întorc imediat.
Pompa norocoasă de bicicletă.
- Bine. - Ia să mă uit.
Bine.
- Dacă aş putea să... Scuze. - Da.
Nu vrei să te dai jos de pe minge cât timp fac asta?
E musai? Mă dor genunchii.
- Bine. - Bine.
Bine.
Aşa.
Îţi place noua slujbă?
- Până acum foarte mult. - Da?
- Simt că manageriez bine. - Da.
Bine.
- În regulă. - Bine.
Scuze.
- Da. - Da.
- Cum e? - Bine.
Nu-i prea tare?
- Nu. - Bine.
- O s-o scot acum. - Bine...
S-o bag înapoi.
- Gata. - Bine.
Bun.
- În regulă. - Bine.
- Mă bucur că te-am putut ajuta. - Şi eu mă bucur că tu te bucuri.
- Ai pompat nemaipomenit. - Da.
- Pa. - Pa.
Aţi comandat pui sau găină?
E posibil.
Ce s-a întâmplat cu tipul abia cunoscut?
E în regulă, ne-am întâlnit la Panera Bread...
- că are toalete curate. - Da, asta e o problemă.
- Ne vedem mai târziu. Iau cafea. - Pe curând.
Bună, Doris.
E totul în regulă?
Voiam să mai iau o ceaşcă de cafea.
Sigur. Să mă dau din cale.
Bine.
Fir-ar să fie.
- Îmi pare sincer rău. - E în regulă.
Lasă-mă să te ajut. Îmi cer scuze.
Îmi cer scuze.
Nu, te rog.
- Doris, încetează. - Dumnezeule.
Încetează.
Bine.
- Ai făcut-o special, nu? - Nu.
- Ba da. - Ba nu.
- Eşti o mincinoasă. - Nu.
Dar e în regulă.
Eu...
Doamne ce sexy eşti.
Sunt?
Doris?
- Doris, eşti în regulă? - Da.
Am uitat ceva.
Deci...
Todd mi-a zis că îţi place să aduni lucruri.
- Uneori. - Ce fel de lucruri?
Le cumperi de noi sau le găseşti pe stradă?
Uneori lumea aruncă lucruri foarte drăguţe.
Ai fi surprinsă.
A fost ca la zoo azi la piaţa de pe bulevardul Hylan.
Mi-am făcut stoc de mâncare congelată pentru Ziua Recunoştinţei.
Anul ăsta fac o umplutură de orez...
plus sosul de merişor, chiflele...
Ştim, Roz. Faci pregătiri în avans. Ne zici anual de parcă e informaţie nouă.
Eu nu-s Roz, sunt bunica ta. Fii mai respectuoasă.
Îmi poţi spune Buzozia, Noni, Nonni, Nuni.
Când votezi îmi poţi spune Roz.
Dacă eşti o comunistă, care teoretic nu-i rău.
- Ce face mama ta? - Bine.
E eliberată temporar din închisoare vara asta.
- Ce drăguţ. - Va ieşi.
A furat maşina aia hibridă.
Deci vii de Ziua Recunoştinţei, nu-i aşa Dorry?
N-aş lipsi pentru nimic în lume.
Fac faimoasa mea plăcintă de cartofi dulci.
Buzuzia, poţi lua tofu curcan pentru mine şi Dave?
- Suntem vegani. - Cine-i Dave?
- Prietenul lui Vivian. - Nu-i prietenul meu.
Prietenul care vine aici constant şi mănâncă toată mâncarea...
- şi sărută agresiv. - Doamne, nu ne sărutăm aşa.
Unde l-ai întâlnit? E în aceeaşi clasă cu tine?
Da, mergem la aceeaşi şcoală.
Jucăm Menajeria de sticlă.
- El joacă pe gentleman-ul care sună. - Ce drăguţ.
- Şi tu pe cine joci? - Eu manevrez luminile.
Apropo de apelurile gentleman-ului, ce se întâmplă cu tine, Dorry?
Nimic.
Nimic. Nu ajung nicăieri cu John.
Mă simt stupidă în jurul lui. Nu e făcut să se întâmple.
- Care-i numele lui întreg? - John Fremont.
La dragoste ca în război, dragă. Trebuie să găseşti interese comune.
Lui Melvin şi mie... Dumnezeu să-l odihnească.
Lui Melvin şi mie...
ne plăcea jazz-ul improvizat.
Cred că trebuie să găseşti o bază comună cu acest bărbat.
Cum să fac asta când nici nu vorbeşte cu mine?
E pe Facebook.
John Fremont e pe Facebook.
Vezi?
A crescut în Chicago.
A făcut facultatea la Syracuse.
Adoră yoga, frisbee şi mâncarea indiană.
- Roz, îi place mâncarea indiană. - Când ai mâncat tu mâncare indiană?
N-am mâncat, dar sunt sigur că mi-ar plăcea.
- Iată-l. - Iată-l.
- Ia uită-te la asta. - Şi mai ce? Continuă.
Nu putem vedea restul pentru că trebuie să fim prieteni cu el.
- Păi hai să fim prieteni. - Nu, Doris, nu prieteni reali.
Trebuie să-ţi fac un profil şi apoi să-i ceri prietenia.
Nu pot face asta.
- Nu. - Bine.
Atunci hai să facem un cont fals. Nu va şti niciodată.
Da.
- Bine. - Ce ziceţi de...
- Bine. - Asta?
E o idee foarte rea.
- Nu, nu e. - Încetează.
Găseşte pe cineva care să arate că are studii superioare.
Bine.
- Da. - Ea?
- Da. - Da. Bravo.
Are nevoie de un nume.
Lilith Primrose.
Am visat mereu că mă chema Lilith Primrose...
dacă era să apar într-un roman de dragoste.
Sau Lilith Comeswell.
Să rămânem la Primrose.
Bine, să rămânem la ea.
- Hai să-ţi adăugăm şi nişte prieteni. - Da?
Nu vrem ca John să creadă că n-ai prieteni.
Ce s-a întâmplat?
Dumnezeule, ne-a acceptat.
- Ne-a acceptat? - Am intrat.
- Am intrat? - Da, priveşte.
Roz, vino repejor. Am intrat.
- Sunt în bucătărie, nu te aud. - Dumnezeule, am intrat.
- Am intrat. - Ia te uita la toate astea.
Dumnezeule.
Se dă cu bicla.
Bea bere. Altceva?
Îi plac câinii.
Stai aşa...
Tapas.
"Bebeluşul Goya şi iernile nucleare."
Ce?
"Nu-ţi recunosc numele. Ne cunoaştem?"
Bine.
Bine...
Da.
Ne-am cunoscut la o petrecere în...
Malibu...
odată.
"Bine. Ne mai vedem."
Ne mai vedem.
Cu siguranţă ne mai vedem.
Dumnezeule.
Vă pot ajuta?
Aveţi formaţia asta?
Bebeluşul Goya şi iernile nucleare.
Electropop. E marfă.
- Da, marfă. - Pe aici.
Desigur. Marfă.
Bună, John. Ţi-am adus cafea.
Fără zahăr că aşa îţi place ţie...
- Marfă. Mersi, Doris. - Cine e, John?
- E Doris. - Doris?
- Ar trebui să merg. - Da.
- Mersi pentru cafea. - Cu plăcere.
De când căsătoria gay a devenit legală, e atât de multă presiune.
Toată lumea zice "Hai s-o facem." Eu nu vreau s-o fac.
O ştiţi pe Doris?
- Doris? - Da.
- De la contabilitate? - Da.
Într-un fel. De parcă poţi cunoaşte pe cineva.
Mă vedeam cu o tipă şi am realizat într-o zi
că nici nu ştiam cine e.
- Cine era? - Nu, ştiam cine e...
O chema Jennifer, dar vreau să zic că...
- N-o cunoşteam. - A zis c-o chema altfel?
- Nu. Cine era. - Ai zis că n-o cunoşteai.
- Esenţa ei. Nu ştiam... - Cum e?
Jennifer?
- Nu, Doris. - E o persoană timidă.
- Aşa că nu ştiu, e timidă. - Cum a ajuns aici?
E rămasă de pe vremea dinozaurilor.
Când s-a rebrănduit compania a trebuit să păstrăm nişte oameni...
Aşa că de la începutul firmei introduce date contabile.
E o ciudată. Ia bacul ca să ajungă aici.
Cred că locuieşte cu mama ei.
Şi au multe pisici.
- De fapt, mama ei tocmai a murit. - Pe bune?
- Da, super recent. - Ce păcat.
Avea o mie de ani. E în regulă.
Cu siguranţă e o ciudată...
dar într-un sens bun.
Ăsta e un lucru bun?
- Bună, Doris. - Bună.
Am vrut să-ţi mulţumesc pentru cafea.
Scuze de-am fost nepoliticos. Anne mă bate la cap cu catalogul din decembrie...
de când am ajuns aici.
E în regulă.
- Înţeleg. - Marfă. Bine.
E CD-ul cu Bebeluşul Goya şi iernile nucleare?
- Da. - E formaţia mea favorită.
Glumeşti.
N-aş fi ghicit că-ţi place muzica electronică.
Îmi place mult muzica.
Îmi place muzica electronică, doowop-ul şi muzica de spectacol.
Eşti marfă, Doris.
Chiar că eşti.
- Mersi. - Bate puternic.
Nu, bate puternic. Pune-ţi pumnul lângă al meu.
Da. Şi explodează-l.
Fă să plouă.
Pa.
- Ştii ce am uitat să fac? - Ce?
- Am uitat să trag. Pot? - Doamne.
Iartă-mă.
Nu ai tras prima dată?
Acum joc.
Hai să nu mai ţinem cont de reguli.
Bine.
Uităm de reguli.
- Uităm de reguli. - Vrei să ciocăni?
- Mersi. - Bine.
- Alo? - Roz?
- Eu sunt. - Bună, Dorry.
Viv e pe acolo? Mi-o dai şi mie?
Sigur.
Aşteaptă.
Vivi.
Vivian!
- Mă duc eu după ea. - Nu.
Vivian!
Ce?
Ridică telefonul.
De ce?
Pentru că te-am rugat eu.
Nu mă ascultă niciodată.
- A răspuns? - Bine.
- Minunat. - De ce vrea să vorbească cu Vivian?
Nu ştiu.
Hai s-o întrebăm.
Joacă.
E rândul meu? Trebuie să ciocăn sau la final?
- Nu, ciocăni la sfârşit. - Bine. Învăţ şi eu.
Viv, am o întrebare importantă.
Ce înseamnă "marfă"?
- Marfă? - Da. Dacă cineva îţi zice că eşti marfă?
E de bine. O persoană marfă înseamnă că are stil.
Aşa m-a făcut John azi.
- Doris, cred că te place. - Ştii ce-a fost?
Am avut CD-ul cu Bebeluşul Goya şi iernile nucleare pe birou.
- Ştii cine sunt? - Stai o clipă.
Sunt unii din favoriţii lui...
- şi de asta a văzut... - Bine.
Doris, Bebeluşul Goya şi iernile nucleare cântă...
sâmbăta asta în Williamsburg.
- Trebuie să te duci. - Nu...
Nu, nu pot face asta. Williamsburg?
- Iau bacul şi două trenuri până acolo. - Doris, e formaţia lui favorită.
- Nu pot. - Asta înseamnă că va fi acolo.
Asta e soarta, Doris.
Trebuie să iau cina acasă la Todd în seara aia.
E în regulă. Mergi după. Concertul începe după 22.
Haide, Doris, trăieşte un pic.
Nici nu ştiu cu ce te îmbraci la un concert.
La muzică electronică ai putea să-ţi pui...
ceva cu culori strălucitoare. Ai ceva neon?
Neon?
Mătuşă Doris, te pot întreba ceva?
Da, Sawyer.
Ai şi nişte pantofi giganţi să se potrivească la costumul ăla de clovn?
- Sawyer. - Terminaţi amândoi.
Mergeţi şi uitaţi-vă la TV.
Sunt doar nişte copii, Doris. N-au vrut să te supere.
Mie îmi place ţinuta. Cred că e distractivă.
Mersi.
Aşadar, Doris...
cum merg lucrurile cu dr Edwards?
- Faci progrese? - E în regulă.
Vei curăţa casa, poate te vei muta.
- Nu planific să fac asta. - Bine.
Îţi dai seama ce egoistă eşti, Doris?
Nu poţi păstra casa aia doar pentru tine.
Ne aparţine tuturor.
E casa mea. Am trăit în ea de când mă ştiu.
Putem măcar să vindem vechiturile?
Nu sunt vechituri, Cindy. Totul de acolo înseamnă ceva.
Cum se poate să însemne ceva.
- Locuieşti acolo ca o nebună. - Bine.
Te-ai gândit că tu eşti nebuna şi eu sunt aia normală?
Ţi-am zis eu că aşa va face.
De ce trebuie să te opui tot timpul?
Nu vezi că ea vrea doar să ajute?
- Trebuie să plec. - Unde pleci?
La un concert.
Un concert?
E ora 21. Clubul Glee din Staten Island ţine un spectacol târziu?
Nu. Merg să văd Bebeluşul Goya şi iernile nucleare.
Ai auzit de ei?
Ce bebeluş?
Doris. Tu eşti?
- Bună. - Bună.
- Ce cauţi aici? - Dumnezeule, da.
Am zis să trec să arunc o privire.
- Mâine nu lucrăm. - Da. Aşa e.
- Da. - Ei bine...
Arăţi nemaipomenit.
E doar chestia asta.
O port mereu.
Eşti pentru prima oară la Bebeluşul Goya?
Da. Am mai încercat să merg, dar am fost mereu ocupată.
Te va uimi total.
E o mulţime marfă, nu?
- Foarte, foarte marfă. - Mişto salopetă, duduie.
- Ţinuta e fioroasă. - Mersi.
Intraţi în cadru.
Goya!
- Nu pot vedea. - Ce?
- Nu pot vedea nimic. - Poftim. Treci pe umerii mei.
Te distrezi?
Ce?
Te distrezi?
Da.
Bonsoir, Brooklyn.
Iese din nou?
Nu, cred că a terminat.
Bebeluşul Goya vrea să vă cunoască.
Hai să mergem.
Stai o clipă.
Bun, v-a găsit.
- Bine aţi venit. - Omule, e atât de marfă.
Sunt un mare fan, Bebeluşule Goya. Sunt John Fremont.
Mersi, frate. Tu cine eşti?
Miller, Doris.
M-I-L-L-E-R.
- Doris Miller. - Bună, Doris Miller.
Ce părere aveţi de spectacol?
Şi fiţi sinceri.
Cred că era un pic prea tare uneori. Şi puteaţi cânta şi fără versuri explicite.
În afară de asta, a fost minunat.
Mi-a plăcut la nebunie.
- Îmi placi, Doris. - Vai, mersi.
Le spui pe bune.
- Într-un fel. - Eşti cu adevărat originală.
- Încerc. - Niles, ce crezi?
Frate, zici că-i bolnavă.
- Nu? - Cu siguranţă.
- Bine. - Niles şi cu mine căutăm...
- un model pe coperta noului album. - Bun.
Se va numi "Vintage proaspăt".
- Ce drăguţ. - Niles face pozele.
El e fotograful meu.
Salve, Doris. Cum te simţi?
- Cum merge treaba? - Sunt binişor.
- Sunt în regulă. - El e Niles O'Rourke.
- E un fotograf important de modă. - Ce drăguţ.
Ne place cum arăţi, Doris. Vrei să pozezi?
Niles, poţi să-i iei cifrele, ca să aranjeze Cassie?
- Ce să-mi ia? - Cifrele.
- Ce? - Căcatul tău de număr de telefon.
Avem nevoie de numărul de telefon ca să te sunăm.
Bine. Aveţi un creion?
Nu. Cine căcat mai are creioane în ziua de azi?
Îmi fac singur băutura de vanilie.
Fiecare sticlă are o boabă specială în ea.
E precum viermele în sticla de tequila...
- doar că e băutură de vanilie. - Ce drăguţ.
Şi nu-i vierme, e o boabă.
- Minunat. - Şi eu îmi fac singur batoanele de cioco.
Fiecare e tăiată manual şi vine cu un haiku în învelitoare.
- Ce drăguţ. - Tu ce prepari, Doris?
- Îmi fac pâine cu afine. - Nemaipomenit.
Fac un amestec într-o oală şi adaug afine.
- Ce idee bună. - Da.
De unde naiba o ştii pe Doris asta?
Lucrăm împreună.
Te înţeleg, omule. Doris e sexoasă.
Nu, nu suntem împreună.
Suntem doar prieteni.
Prieteni cu bene', sper.
- Prieteni cu beneficii. - Nu, am înţeles.
Suntem prieteni obişnuiţi.
- Te-am înţeles, amice. - Da.
Predau la o preşcoală gay în Park Slope.
- Ce drăguţ. - Da...
Toţi copiii mei sunt ori lesbiene, gay, bisexuali sau transsexuali.
- Ce drăguţ. - Da, mi-a schimbat viaţa.
Copilaşii ăştia mici m-au schimbat...
mai mult decât i-am schimbat eu pe ei.
Pe sezon mă îmbrac monocromatic. Toamna asta sunt roz.
Mă gândeam un şal de lână iarna şi alb vara.
Tu cum te îmbraci, Doris?
N-am o metodă de a mă îmbrăca.
Doris, unde locuieşti?
În Staten Island chiar lângă bac.
- Staten Island? - Da.
- Eşti în primul val. - Da.
- Eşti ca o pionieră, Doris. - Ştii...
Cred că am fost prima din bloc care şi-a pus cablu TV.
Hai să plecăm din Williamsburg într-un autobuz uriaş...
şi să ne mutăm în Staten Island.
Da, Dumnezeule, da.
Vreau să fac un toast.
Pentru Doris.
Pentru Doris!
Mersi.
Deci lucrurile merg bine?
Mă distrez de minune.
Oamenii ăştia m-au primit în lumea lor.
E ceva.
Vrei să-mi spui mai multe acum?
Da.
Spune-mi despre tatăl tău.
Într-o dimineaţă...
Ne-am trezit şi el nu mai era...
Asta a fost interesant.
Drăguţ. Arăţi încordată, Doris.
- Nu, pantalonii ăştia sunt strâmţi. - Hai, la treabă.
Dă-mi frumuseţe, dă-mi emoţie.
Aşa, Doris.
Dă-mi, Doris. Dă-mi ceva sexy.
Dansează pe muzică.
Doris, ce nebunie.
Sunt atât de strâmţi şi e aşa o nebunie.
Nikki era inteligentă şi haioasă şi într-o zi s-a despărţit de mine.
S-a despărţit prin SMS. Vrei să-l vezi?
Chiar acolo.
E naşpa că nu ştiu ce n-a mers.
Poate m-a găsit plictisitor.
Câteodată sunt nervos că devin plictisitor.
Nu cred că eşti plictisitor, John.
Mersi.
Vreau doar ca lumea să mă placă.
Da.
Dar tu, Doris?
- Ce? - Ai fost vreodată îndrăgostită?
- Nu ştiu. - Nu ştii?
- Nu ştiu. - Haide măi.
Mă simt de parcă ţi-am pus viaţa mea pe tavă.
E rândul tău. Aş vrea să ştiu.
- Am fost logodită odată. - Pe bune?
Da.
Pe bune.
Aveam 20 de ani şi îl chema Arthur.
Era student la jurnalism la facultatea din oraş...
Ne-am întâlnit la un bar în Village. Eu eram cu prietena mea Roz...
şi el era cu prietenul lui, Peter, au comandat de băut...
şi au stat la masă cu noi şi am vorbit.
Şi îi plăcea muzica folk şi filmele străine.
Avea ochi căprui...
şi un zâmbet imens...
Am petrecut fiecare moment împreună...
şi m-a dus la toate filmele astea străine ce erau foarte ciudate.
Şi...
Şi într-o seară mă ducea acasă cu bacul şi era cu hopuri.
Era foarte stâncos şi cu hopuri...
A căzut în genunchi şi a căzut peste.
Şi am râs. Apoi a luat un inel mic...
m-a rugat să mă mărit cu el şi i-am zis "Da".
Şi...
Apoi s-a angajat la un ziar...
în Flagstaff, Arizona, şi m-a rugat să merg cu el.
Şi...
N-am putut să-mi părăsesc mama.
Ar fi omorât-o s-o fi lăsat singură.
El a plecat şi eu am rămas. Asta a fost tot.
Îmi pare rău.
E în regulă.
Mersi că m-ai condus la tren.
Da, desigur. Nu-mi vine să cred că iei bacul.
Sunt obişnuită.
M-am simţit bine în seara asta.
Mă bucur că am vorbit cu tine.
- Serios? - Da.
Îmi placi, Doris.
Te-am sărutat un pic pe buze.
- Un pic. - Scuze.
Bine, noapte bună.
Arăţi diferit.
Da?
Mersi.
Bine, mersi.
Crezi că mă poţi lăsa câteodată...
să trec să mă uit la casa ta? Dacă vin weekendul ăsta?
E atât de marfă.
- Arăţi minunat. - Încetează.
Sunteţi împreună acum?
Viv, te rog.
Nu pot zice nimic, dar ne-am sărutat.
A fost accidental, dar am simţit scânteia.
Când e data următoare când vă vedeţi?
Săptămâna viitoare la birou. Sunt sigură că vom aranja ceva.
Ai grijă, da?
Adică?
Adică exact ce-am zis. Ai grijă.
Se pare că iei sfaturi de la o adolescentă de 13 ani.
Nu vreau să fii rănită. Atâta tot.
Mă pot descurca singură.
- John. - Bună, Doris.
- Bună. - M-am distrat mult aseară.
Da, nu-i aşa? Aşa e.
Vrei să luăm masa împreună în parc? E o zi caldă, splendidă.
Ştiu, am ieşit mai devreme, dar am multă treabă.
Cred că voi munci şi în pauza de masă. Dar poate mai târziu...
bem împreună o cafea.
- Da. - Bine. Pa.
Să nu uiţi să închizi uşa când ieşi.
La revedere.
La semnalul următor se închid uşile.
Se închid uşile.
John.
Am vrut să-ţi spun ceva.
Am văzut ceva haios pe bac azi dimineaţă.
Doris, mi-ar plăcea să stăm de vorbă, dar întârzii undeva.
- Vorbim mâine. - Bine.
Bine.
- Bună, Doris. - John, bună.
- Bună. - Bună.
E totul în regulă?
Da, de ce?
Abia dacă am vorbit toată săptămâna.
Ai fost distrat.
Da, îmi cer scuze, a fost o săptămână nebună.
E în regulă.
Am citit în ziar despre restaurantul ăsta nou...
unde se serveşte mâncare pe întuneric. Se numeşte Întuneric.
E vorba despre gust şi textură că mâncarea n-o poţi vedea.
- Doar guşti şi atingi. - Sună interesant.
- Să mergem şi noi. - Da.
- Ce zici să mergem diseară? - Nu pot diseară.
- Dar mergem altă dată. - Da.
- Bine. - Bine.
- În regulă. - Bine.
Bine.
- Bună. - Bună.
- Pentru mine sunt? - Da.
Ce drăguţ.
Făcut cu concasorul de hârtie.
Mersi. E drăguţ.
- Cum a fost la muncă? - A fost ok.
- Îmi fac griji de colega de cameră. - Ce?
Nu mai merge la terapeut şi vede un transcedental.
- Un transcedental? - E ridicol, nu?
- Ai plâns la Singur acasă? - Da.
Când Kevin se uită în interior şi vede familia sărbătorind Crăciunul.
Şi e singur. Îmi vine să plâng doar când mă gândesc.
- Ţi se pare haios? - Un pic.
- Crezi că vom locui mereu aici? - Unde?
- Aici, în New York. - În New York... Nu ştiu.
Nu în magazinul ăsta, ci în oraşul New York.
Doris?
- Hei. - John.
- Ce cauţi aici? - Ador magazinul ăsta.
Ador magazinul ăsta şi vin des aici.
- Bine. - Bine.
Brooklyn, ea e Doris. Doris, ea e Brooklyn.
Îţi aminteşti că ţi-am povestit de ea? E colega mea.
- Mă bucur să te cunosc. - Da.
- Brooklyn, eşti din Brooklyn? - Nu, din Colorado.
Părinţii mei m-au numit aşa pentru ce le place Woody Allen.
De ce nu ţi-au zis Woody Allen?
Ce haios. Mi-a zis John că eşti haioasă.
Trebuie să prind bacul. Mă bucur că te-am cunoscut.
- Eşti sigură? - Da.
Mergem la Cafe Kalen să luăm desert. Poţi veni şi tu dacă vrei.
Brooks va cânta nişte cântece.
E prima dată când le cânt cu public, aşa că sunt super nervoasă.
- Da. Vrei să vii? - Nu, chiar...
Întârzii la bac şi apoi vine rar şi trebuie să...
- Mi-ar prinde bine susţinerea. - Da, haide, Doris. Vino cu noi.
- Ai fost minunată. - Încetează.
- N-a fost minunată? - Da.
- Ai fost minunată. - Mersi.
Mi-a zis John că aţi fost amândoi la concert la Bebeluşul Goya.
- Ţi-a plăcut spectacolul? - Da.
- Foarte. - Da?
Eu nu sunt fană.
Roboţii şi renaşterea? Haide măi. Sunt din trecut sau din viitor?
- Alege. Ori unul, ori celălalt. - Nu înţelege.
Îmi pare sincer rău.
- Mă duc să mă piş. - Ce scârbos eşti.
- Bine, mă duc. - Ce copilaş eşti.
- Îmi place puloverul, Doris. E drăguţ. - Mersi frumos.
Şi mie îmi place puloverul tău.
L-am tricotat singură.
- Pe bune? - Da. Ştii să tricotezi?
Da, fac nişte lucruri mici.
Doamne, trebuie să vii la cercul meu de tricotat de pe acoperiş.
Foarte drăguţ din partea ta. Mersi.
M-am alăturat comunităţii LGBT de tricotat acum cinci ani...
şi nu-mi pot imagina viaţa fără tricotat.
Nu sunt lesbiană, dar acolo mă simt în pielea mea.
Brooklyn, şi eu mă simt la fel în Staples.
Îmi place papetăria...
Şi rătăcesc pe culoare.
Trebuie să vii. E o întâlnire.
- Este. - Ca între fete. Tu şi cu mine.
Ca între fete. Bine.
Bun.
Brooklyn Henderson.
Bună arătosule! Aveai picioarele îngheţate aseară. Să pui şosete diseară, tinere.
Bine.
Dragostea noastră era ca soarele, luna şi stelele.
Şi ai făcut tu totul praf.
Şi acum zac să mor.
Şi să zbor ca o părticică de praf.
Părticică de praf.
Doris?
Surioară?
Doris?
E dr Edwards.
Deschide, surioară.
Doris, te rog deschide uşa.
Surioară?
Ştiu că e înăuntru.
- Prima oară când vizitaţi casa? - Da.
Bună, Doris. Sunt dr Edwards.
Putem intra?
Surioară, lasă-ne să intrăm.
- Bună, Doris. - Hei.
Mă bucur să te revăd.
- Hei. - Hei.
Doamne, Doris, e mizerabil aici.
Adună tot gunoiul şi arde-l în tomberon.
Cynthia, nu ne ajuţi deloc.
Bine, voi sta într-un colţ şi îmi voi ţine gura.
Se va uita prin casă.
Doris, vom forma trei mormane.
Unul pentru gunoi.
Unul pentru donat.
Şi unul pentru păstrat.
Doris, tu decizi ce păstrezi...
şi la ce renunţi. Bine? Încercăm?
- Bine. - Minunat.
Să începem cu sufrageria.
Ce zici de schiul ăsta de lemn?
Îl păstrezi, renunţi la el sau îl donezi?
Îl avem de la familia Wallace.
Au locuit vizavi înainte să se mute la Montreal.
Îmi plăceau mult şi vreau să păstrez schiul.
Unde-i perechea?
- Habar nu am. - Nu poţi schia decât cu două, Doris.
- Bine, atunci îl vom dona. - Bun.
Nu vreau să-l arunc şi să sfârşească într-un depozit de deşeuri.
Cineva...
Aveţi grijă. Are valoare sentimentală.
Ce rost are să donezi ăla? Cine va căuta un singur schi?
- Cineva cu un singur picior. - Ce deşteaptă te crezi.
Cynthia, te rog. E dificil pentru Doris.
- Încearcă să ai răbdare. - Bine.
Minunat, Doris.
Ar trebui să înţelegi cum funcţionează.
Vrei să mai încercăm? Ce zici de...
Ce zici de revistele astea de aici.
- Le donez. - Bun.
Nu, m-am răzgândit.
Aş vrea să le termin într-o zi.
- În regulă. - Da.
- Nicio problemă. - Bine.
- Dar recipientele astea goale? - Le păstrez.
- Eşti sigură că le păstrezi? - Da.
Cred că vor fi folositoare la un anumit moment.
Dar ligheanul ăsta cu sticle de şampon?
- Păstrez. - Pe bune?
- Doris? - Da. Păstrez.
- Crezi că ai nevoie de toate? - S-ar putea să nu se mai găsească...
şi să vină lumea să-mi ceară...
- Ce faci? Nu... - Scap de lucrurile nefolositoare!
Nu. Asta e ceva ce vreau. Asta înseamnă ceva pentru mine.
- Asta înseamnă ceva... - Şi-a pierdut minţile.
Nu...
Sunt lucrurile mele şi ale mamei. Asta-i casa mea.
Plecaţi!
- Plecaţi! - Bine. Hai să mergem.
- Plecaţi. - Haide.
- Plecaţi. - Mai încercăm altă dată.
M-ai dezamăgit, Doris.
Eşti...
Eşti dezamăgit de mine?
Todd, unde ai fost?
Unde ai fost în toţi anii ăştia?
În toţi anii când am avut grijă de ea. Am hrănit-o, am îmbrăcat-o.
Am avut grijă de ea. Tu unde erai?
Am făcut o înţelegere, Doris.
Tu erai cea mai bună ca să ai grijă de ea.
Cum aş fi putut altfel să merg la şcoală şi să-mi încep propria afacere?
Ne-am pus de acord.
Aş fi putut avea lucrurile alea.
Le-aş fi putut avea.
Aş fi putut avea...
- Mă laşi? - Cynthia, te rog...
Lasă-mă o clipă cu ea.
Te rog.
Trebuie să pleci de aici, Doris.
Te transformi în ea.
Te agăţi de lucruri că îţi zici că s-ar putea să-ţi folosească.
S-ar putea, într-o zi.
Poate că eşti speriată.
Eşti singură.
Nu ştiu de ce.
Dar ştiu că trebuie să ieşi de aici.
- Putem să nu facem asta la muncă? - O facem chiar acum.
Nu-mi pasă dacă lucrezi sau nu.
Se pare că sunt probleme în paradis.
Nu mai minţi, ţi se citeşte pe faţă.
Nemernicule!
Nu mi-a plăcut niciodată.
Avea pantofi drăguţi totuşi.
Poate te întrebi ce s-a întâmplat între mine şi John.
Nu. Dacă vrei să-mi zici sunt aici.
S-a terminat între noi.
- Pe bune? - Da.
- De ce? - Pentru că-i un mincinos.
Am fost o proastă. M-a minţit că sunt singura cu care se vede.
- E evident. - Cu cine se vede?
O fată, Lilith Primrose.
Are facultate.
- O cunoşti? - Nu.
A postat nişte ciudăţenii de dragoste pe pagina lui de Facebook...
şi l-am luat la întrebări. Cu siguranţă fac sex.
- Nu... - L-am întrebat cine-i tipa.
Mi-a zis că nu ştie, dar îmi dau seama că minte.
I se citea pe faţă. Am mai fost rănită, aşa că...
Acum suflu şi-n iaurt.
- Ştiu. - Oricum, am terminat-o.
Dar mă bucur că te-am cunoscut. Eşti atât de marfă, Doris.
Doris, sunt John. Eşti?
Eşti atât de ciudat, Doris.
Mă tot întreba cine-i Lilith Primrose.
I-am zis că habar n-am. Dar nu m-a crezut.
Mi-am făcut aseară curat prin dulap şi am găsit blugi de-ai lui Brooklyn.
- Da. - Eram atât de supărat încât i-am probat.
Îi port chiar acum.
- Mi s-au potrivit perfect. - Da, aşa e.
Oricum...
s-a terminat.
John, îmi pare rău. Aş vrea să te ajut cumva.
Mă ajuţi, Doris. Doar că...
Acum vreau să fiu înconjurat de prieteni.
Bine. Bun.
Ce faci de Ziua Recunoştinţei?
Nimic...
Ţin sărbătoarea la mine acasă.
Voi invita pe toţi pe care i-am cunoscut de când m-am mutat aici.
A venit în oraş şi prietena mea Sasha din L.A.
Ea va aranja apartamentul.
Să scap de karma rea.
E o vindecătoare.
Vei veni?
- Desigur. Voi veni. - Minunat.
- Doris, te pot întreba ceva? - Sigur.
Te-ai gândit vreodată să ieşi cu un tip mai tânăr?
Sunt doar curios.
Da.
Marfă.
Vino.
Doamne, Doris, eşti pe felie.
Zici tu?
Ştiu asta. E momentul tău.
Mă bucur pentru tine.
Doris, Ziua Recunoştinţei e ceva special. E ca o tradiţie, Doris.
Nu-mi vine să cred că faci asta. Fac două feluri de umpluturi.
Roz, e marea mea oportunitate. E şansa mea să fiu cu John.
Poţi fii sinceră cu tine?
- Abia dacă e major cât să voteze. - Votează mai mult decât votezi tu.
Sunt un contestator conştiincios. E diferit.
Roz, nu cred că e mare scofală.
Nu eşti ca ei. Nu înţelegi?
De ce-mi faci asta? Altă dată mă susţineai.
Am un rar moment de claritate.
Poate că eşti invidioasă că mă distrez cu alţii şi nu numai cu tine.
Ai vrea tu!
Roz.
Roz, viaţa nu înseamnă doar a merge la prelegeri la YWCA...
şi să furi brânză.
Ţi-a murit soţul. A fost o tragedie.
Dar asta a fost acum 15 ani! Treci nabii peste!
Tu îmi zici mie să trec peste?
Ai pachete cu raţă în congelator din 1970 toamna.
- Se păstrează. - Dragă, nu vezi?
Eşti doar o bătrânică în ţoale haioase pentru ei!
Eşti ca un proiect ciudat de artă al lor!
- Retrage cuvintele. - Doris, îmi fac griji de tine.
Nu eşti mama. Mama a murit.
Nu mai avea grijă de mine. Îmi port şi singură de grijă!
Nu fur brânză.
Brânză aia e gratuită.
Ce aţi face azi...
ca să atingeţi succesul în viaţă dorit?
Dacă tot ce faceţi funcţionează, înseamnă că nu încercaţi suficient.
Să fie lumină.
Spuneţi cu mine.
Să fie lumină.
E posibil, Doris.
E posibil.
Hei, hei.
- Doris, ai reuşit să vii. - Da.
- Arăţi minunat. - Mersi.
- Am făcut o plăcintă. - Drăguţ.
- John? - Da.
Vreau să discutăm despre ceva.
Sigur. Hai să te prezint mai întâi.
Urcă. Doris a făcut o plăcintă.
- Doris. - Yes.
Încearcă asta. E Mersi-tini.
Prietenul meu Oliver l-a făcut special pentru petrecere.
Lume, ea e Doris.
- Pe ei îi cunoşti. - Bună, Doris. Arăţi frumos.
- Mersi. - El e Keith. Ne-am întâlnit pe Grindr.
- Ce drăguţ. - Nu ştiu nimic despre el.
Şi acolo e unchiul meu Frank.
- Frank lucrează în vânzări. - Curele şi catarame, ca să fiu mai exact.
Mare cataramă.
Să mulţumim familiilor noastre.
Cei care sunt prezenţi şi cei care au dispărut.
Îţi simţim lipsa, Melvin.
Pentru cei din puşcării, sperăm că mâncarea de acolo nu e naşpa.
Să le mulţumim prietenilor ce se află aici în loc să fie în altă parte.
Prieteni care nu ne-au abandonat.
Prieteni care nu ne-au abandonat la nevoie...
şi au fugit cu altul.
Hai să mâncăm curcan.
- Haide. - Da.
Bună, frumuşico.
Ce mă bucur să stăm de vorbă.
Mersi.
Toată lumea să asculte o clipă...
Fiona a gătit curcanul în seara asta.
Eu vreau copanul.
Ştiţi că e un moment dificil pentru mine.
Vă mulţumesc tuturor.
Voi sunteţi chestia marfă în viaţă.
Fără voi sunt un nimeni.
- Pentru prietenii mei nemaipomeniţi. - Noroc.
- Contact vizual.
Salud.
Se zice că dra Sheehan a căzut...
dar ştie toată lumea că are probleme cu băutura.
De trei săptămâni avem un înlocuitor.
Îl cheamă dl Durphy...
dar lumea îi zice Ciudatul Durphy. Oricum...
Am călărit 15 minute pe el până mi-am dat seama că nu era calul meu.
Nu era calul meu.
"Lupul vestic..."
"...cerul nopţii."
"Corpurile noastre goale smucindu-se de sub adăpostul întunericului."
"Numărul..."
- "...necunoscut." - A fost genial.
Munca mea s-a schimbat mult de când...
Cine vrea alcool aromatizat cu ciocolată de mentă? Doar 10 calorii.
- Hai să jucăm Niciodată nu voi mai face. - Da.
- Bine? - Ce-i ăsta?
- E un joc cu băutură, Doris. - Bine.
Zici fraza "Niciodată nu voi mai face" şi apoi ceva nebunesc...
Şi toţi ce au făcut asta trebuie să bea.
Încep eu. Niciodată nu voi mai...
participa într-o orgie.
- Ai sărit direct. - Cine va bea?
Cineva?
Drăguţ.
- A fost primul meu semestru la Oberlin. - Nu te scuza.
Serios? La vârsta ta?
- Doris? - Ce?
- Tu eşti acum. - Bine.
Spune "Niciodată nu voi mai face" şi apoi ceva nebunesc.
Bine.
Niciodată nu voi...
mai merge la muncă special cu chiloţii pe dos.
- Bine. - Proastă idee.
Nu eşti singura, Doris.
- Că vorbeam de idei greşite. - Bine...
Niciodată nu voi mai face sex cu psihiatrul din liceu.
Eram emo.
Toată lumea îşi revine din asta.
Minunat.
Nu pot da de ea.
- De cine? - Doris.
- Nu fi dură cu ea. - E ca şi cum cineva...
mi-a furat prietena şi mi-a înlocuit-o cu un animal sălbatic...
care stă noaptea treaz...
şi doarme toată ziua, foloseşte mult machiaj...
şi stă în preajma altor animale sălbatice.
Las-o în pace, Roz. Las-o să-şi trăiască viaţa.
În afară de asta, e doar un copil.
John, vreau să-ţi vorbesc o clipă în dormitor.
- Bine. - Bine.
- Vin acolo în câteva minute. - Bine.
Ai vrut să vorbim?
E distractiv în seara asta, nu?
- Da. - Ce s-a întâmplat?
John...
Din prima clipă când ne-am întâlnit în lift...
prima ta zi de muncă la birou...
am simţit energia asta între noi.
La început am crezut că suntem doar prieteni...
pentru că fete ca tine nu sunt interesate de băieţi ca mine.
- Doris. - Ştii ce vreau să zic.
Ştii ce vreau să zic.
Şi apoi mi-am dat seama că eşti cu Brooklyn şi eu...
- Pot spune ceva? - Nu.
Apoi v-aţi despărţit...
şi m-am simţit rău că am scris...
comentariul ăla tâmpit pe pagina ta de Facebook...
dar când m-ai întrebat dacă aş ieşi cu un tip mai tânăr...
şi eu...
ştiam că simţi la fel...
şi îmi placi mult, John.
John.
Nu.
Doris, nu.
- Doris, nu pot. - Ce? Tu...
Ce ziceai de pagina de Facebook?
Ai postat ceva pe pagina mea de Facebook?
- Da. Îmi pare rău. - Tu erai?
Eu am fost. Îmi pare rău.
Îmi pare rău. Nu ştiu...
- Îmi plăcea Brooklyn. Ce... - Nu înţeleg.
- De ce ai făcut asta? - Nu înţeleg.
De ce m-ai întrebat dacă aş ieşi cu cineva mai tânăr?
Nu înţeleg. De ce m-ai întrebat dacă nu simţeai nimic?
Nu era vorba de mine, Doris. M-am gândit la unchiul meu Frank.
Are 56 de ani.
Bună. E totul în regulă aici?
Da, totul...
- Totul e în regulă. - Bine.
Bine.
Bine...
Bine.
Doamne.
Am venit cât de repede am putut.
Roz.
- Scumpo. - Sunt atât de proastă.
Ce s-a întâmplat?
N-a mâncat nimeni din plăcinta mea.
- Scumpo, ce? - Da.
Ţi-e foame? Am adus ce-a mai rămas.
Ia loc şi îţi voi face cafea.
- Cum a fost cina? - Nu cea mai bună.
- La ce oră au plecat toţi? - Ne-ai lipsit.
Cafea neagră?
- Da. - Bine.
Sunt o glumă pentru toată lumea. Ce se întâmplă cu mine?
Nu se întâmplă nimic cu tine. Te-ai lăsat dusă de val.
Din dragoste lumea face lucruri nebuneşti.
Priveşte în modul ăsta. Cel puţin nu ai pierdut o ureche.
Ca pictorul ăla, cum îl cheamă...
- Vincent van Gogh? - El, da.
- Ştii ce-i mai naşpa? - Ce?
- Nu mai aştept cu nerăbdare nimic. - Nu-i adevărat.
Ai două tipuri de umpluturi.
Ai sos de merişor.
Ai suficient curcan aici încât să saturi tot New Jersey-ul.
- Ce? - Of, Roz a mea.
Da, da.
Regret că am ratat Ziua Recunoştinţei. E tradiţia noastră.
O sărbătorim acum.
Da.
- Alo? - Dr Edwards?
Aici Doris, Doris Miller.
- Bună, Doris. - Bună.
Ne vei lipsi, Doris.
Da.
Tocmai vorbeam de cât ne vei lipsi. Aşa-i, Robert?
- Da. De asta vorbeam. - Păcat.
- Nu-i aşa?
- Păcat. - Da.
Doris, vei păstra păpuşa Schnozz?
- Schmear? - Voi schimba acel nume.
Promiţi că ai grijă de el?
- Am aşa de mare grijă de Lance. - Ia-o.
Mersi.
Doris, îmi dai mie calendarul cu pisicile yoghine?
- Ia-l. - Mersi mult.
Tot mă uitam la el de ceva vreme.
Sunt atât de flexibile.
A fost o plăcere.
Ia te uită la ăsta.
E drăguţ. Pe ăsta nu-l vrea nimeni?
- Ia-l odată. - Mersi.
- Mersi mult, Doris. Te vom suna. - Mersi.
- Doris. - La revedere, Anne.
La revedere? Unde crezi că te duci?
Avem o mulţime de treabă şi ziua abia a început.
Anne, am demisionat. Cu efect imediat.
Îmi iau toate rechizitele.
Stai aşa, încă un lucru. Mingea asta...
nu e un scaun!
Bună.
Am vrut să-mi iau rămas bun.
- Adică? - Sunt aici de prea mult timp...
şi sunt gata...
să trec mai departe.
Ştiu că-ţi datorez scuze pentru Ziua Recunoştinţei.
John, eu...
Vreau să-ţi mulţumesc pentru prietenie.
Şi tot timpul...
petrecut împreună. A fost minunat.
Şi...
N-am vrut să rănesc pe nimeni.
Aşadar...
Ai grijă de tine.
Doris, aşteaptă.
A fost mai mult decât o prietenie.
N-ar fi trebuit să-ţi fac lipeala cu unchiul Frank. A fost o prostie.
Tot continui să mă gândesc la ce s-a întâmplat la petrecerea mea
şi la ce mi-ai zis.
Ascultă, Doris, eu...
Nu ştiu, poate părea ciudat...
dar de ce să nu încercăm să facem să funcţioneze relaţia?
De ce nu?
Adică, dă-o-n mă-sa.
Adică vreau să te întreb...
Vrei să mergem să mâncăm ceva...
- sau să vedem un film? - Gura, John.
Doris, aşteaptă.
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/fkecx Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari