Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Traducerea şi adaptarea: al3x04/Avocatul31
www. subtitrări-noi. ro
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa!
- Bună!
Te-am prins, în sfârşit!
Nu e prima dată când mă furi, nu-i aşa? Hoţ mic ce eşti!
- Goleşte-ţi buzunarele! - Mă doare!
Goleşte-ţi buzunarele sau chem inspectorul!
Fă cum îţi spun!
Ce faci tu cu toate astea?
- Goleşte-l pe celălalt. - N-am nimic în el.
Unde e inspectorul?
Fantome.
Sunt desenele tale?
Sunt făcute cu mâna ta?
- De unde ai furat jurnalul ăsta? - Nu l-am furat.
Şi hoţ şi mincinos. Pleacă de aici!
- Dă-mi jurnalul! - Nu mai e al tău, e al meu!
- Fac ce vreau cu el! Poate îl ard! - Nu!
Atunci, spune-mi cine a făcut desenele!
Pleacă de aici, hoţule!
Ce mai aştepţi?
Pleacă!
Maximilian, ai simţit o faptă cumplită? O calamitate? Corupţie? Du-te după ei!
Mă scuzaţi! Daţi-vă la o parte!
Pardon! Faceţi loc!
Daţi-vă la o parte!
Un lup!
Întoarceţi-vă la treaba voastră.
Opriţi copilul acela!
Mă scuzaţi!
Fir-ar să fie!
Opriţi trenul! Opriţi-l!
Ajutor! Cineva să mă ajute!
Opriţi-l!
Îmi pare foarte rău!
Câine rău!
Ştiu că eşti acolo.
Cum te cheamă, flăcău?
Hugo.
- Hugo Cabret. - Stai departe de mine, Hugo Cabret!
Dacă nu, te duc la domnul inspector!
O să te bage într-o celulă din care nu vei mai ieşi.
Nu vei putea merge la şcoală.
Nu te vei însura. Nu vei avea copii care să fure lucruri, cum faci tu.
Dă-mi jurnalul înapoi.
O să mă duc acasă şi o să-ţi ard jurnalul.
- Nu-mi poţi arde jurnalul! - Cine o să mă oprească?
M-a supărat foarte tare.
- Cine? - Un copil...
- Cine eşti? - Bunicul tău mi-a furat jurnalul.
Trebuie să-l recuperez până nu îl arde.
Papa George nu e bunicul meu!
Şi nu e hoţ. Tu eşti hoţul!
Nu eşti decât un...
... netrebnic!
- Trebuie să pleci. - Nu plec fără jurnal.
De ce ai aşa mare nevoie de el?
Nu-ţi pot spune.
E secret?
- Da. - Foarte bine! Îmi plac secretele!
- Spune-mi! - Nu!
- Dacă nu-mi spui, poţi să pleci. - Nu plec fără jurnal!
O să dăm de belea.
Du-te acasă!
Bine!
O să mă asigur că nu arde jurnalul.
Du-te acum!
Ce e?
- E un robot. - Un robot?
L-am găsit abandonat în podul muzeului.
Ce face?
E o statuie. Ca un tonomat muzical.
E, pe departe, cel mai complicat din câte am văzut eu.
Acesta...
... ştie să scrie.
Cred că a fost făcut în Londra.
De unde a fost şi mama.
S-a născut în Coventry, dar s-a mutat în Londra mai târziu.
Magicienii foloseau astfel de maşinării pe când eram eu mic.
Unele mergeau, altele dansau şi cântau,
dar secretul stă în mecanismul de ceasornic.
Ia te uită!
- Îl putem repara? - Nu ştiu, Hugo.
E foarte ruginit.
Va fi greu să găsim componente care să i se potrivească.
Sigur că-l putem repara.
Suntem ceasornicari, nu-i aşa?
Dar ne apucăm după ce-mi termin munca de la atelier şi de la muzeu.
Înţelegi.
Punem ăsta aici. Îl fixăm.
Perfect.
Vezi asta?
Altă complicaţie.
Alt mister.
Te bucură?
O gaură de cheie în formă de inimă.
Din păcate, nu avem cheia.
Am reparat vitezele şi...
Unchiule Claude?
A avut loc un incendiu.
Tatăl tău a murit.
Grăbeşte-te şi fă-ţi bagajele. Te iau cu mine.
Repede!
Vei fi ajutorul meu şi vei sta cu mine în gară.
O să te învăţ eu cum să operezi cu ceasurile.
Apartamentele astea au fost construite acum câţiva ani în interiorul gării.
Toţi au uitat că mai sunt aici.
Patul tău e acolo, în colţ.
Odihneşte-te. Începem munca la cinci dimineaţa.
- Şi şcoala? - Nu mai mergi la şcoală!
N-o să mai ai timp şi de şcoală, acum că vei munci prin zidurile alea.
Hugo?
Fără mine, ai fi la orfelinat.
Timpul...
Timpul meu e de 60 de secunde într-un minut.
De 60 de minute într-o oră.
Timpul înseamnă totul.
Timpul...
Bună ziua!
... e o glumă bunicică.
Stai cuminte!
Schatzi, opreşte-te! Nu!
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa, draga mea!
Bună dimineaţa, domnule! Vă pot ajuta cu ceva?
Mă gândeam eu că o să dau de tine astăzi.
Vreau jurnalul.
De ce-l vrei atât de mult?
Ca să mă ajut de el. Vreau să repar ceva.
Pleacă!
Te rog, pleacă!
Stai!
Scuze.
Am văzut.
Plângi?
- Nu! - Aşteaptă.
Nu e nimic dacă plângi.
Şi Sydney Carton mai plânge, la fel şi Heathcliff.
- În cărţi, personajele mereu plâng. - Eu pot să mă şi abţin.
Trebuie să vorbesc ceva cu tine.
E foarte important, dar nu putem vorbi aici.
Suntem prea...
... expuşi.
- Vino! - Unde mergem?
În cel mai frumos loc de pe planetă.
Neverland, Oz şi Insula Comorilor, toate la un loc.
- Bună dimineaţa, dle Labisse! - Issabelle!
Daţi-mi voi să vi-l prezint pe domnul Hugo Cabret.
E un prieten vechi şi drag.
Domnule Cabret.
Bună dimineaţa!
Îţi mulţumesc pentru carte.
Cred că mai am puţin şi mă îndrăgostesc deDavid Copperfield.
Unde aveţi cărţile despre fotografie?
După colţ, la stânga. Pe raftul de sus.
Mulţumesc.
- Ce e atât de important? - Papa George nu ţi-a ars jurnalul.
Te-a păcălit.
- De ce? - Nu ştiu.
Tot ce ştiu e că jurnalul acela l-a întristat.
A stat cu Mama Jeanne până târziu şi au vorbit despre el.
Parcă l-am auzit plângând.
De ce mă ajuţi?
Pentru că ar putea fi o aventură!
N-am mai avut o aventură până acum.
Cel puţin, nu în afara cărţilor.
Şi cred că va fi foarte...
... secretos!
Bine.
Apropo, mă cheamă Isabelle. Vrei o carte?
Domnul Labisse mă lasă să le împrumut. Sunt sigur că te-ar lăsa şi pe tine.
Nu.
Nu-ţi plac cărţile?!
Ba da, îmi plac.
Obişnuiam să citesc Jules Verne cu tata.
Haide!
- Cum îmi recuperez jurnalul? - Ar trebui să te duci la el.
Nu-i spune că ai vorbit cu mine. O să te ajut, dacă pot.
Fii puternic!
Pleacă!
Repară-l.
Ţi-am spus să-l repari!
Ştiu că mi-ai furat piese din atelier.
Foloseşte-te de lucrurile pe care nu le-ai furat încă.
- Dă-mi jurnalul înapoi. - Ai ceva talent.
Dar trebuie să demonstrezi că eşti mai mult decât un hoţ.
- Îţi vei putea recupera jurnalul. - Cum?
Vii să lucrezi la mine în atelier până plăteşti tot ce ai furat.
Eu decid când te-ai achitat, dacă măcar va fi posibil s-o faci.
- Dar mai am un loc de muncă. - Hoţia nu e un loc de muncă.
Alt loc de muncă!
Dar o să vin când o să pot.
Începi de mâine. Pleacă de aici!
Încep acum.
Nu pe aia, pe cealaltă.
Asta e cartea pe care ai ales-o?
Unde e?
Micuţule!
- Unde sunt adulţii ce re însoţesc? - Nu am niciunul!
- Ai vreun părinte? - Nu!
Excelent! Atunci, locul tău e la orfelinat.
Ce treabă aveai cu sticla omului?
Era sticla ta?! Aia era punga ta de hârtie?
Gustav Dasté la telefon.
Da, domnule ofiţer. Alt orfan.
A încălcat proprietatea privată şi a şi furat.
Mâna lui încălca proprietatea privată a genţii, cu scopul de a fura conţinutul.
Ce a furat? Un produs de patiserie.
Taci!
Nu mai plânge,
golan mic cu mâini lipicioase.
Desigur că nu vorbesc cu dumneavoastră.
Am tot respectul pentru dvs.
Nu am făcut un comentariu asupra soţiei dumneavoastră.
E absurd! N-am auzit niciun asemenea zvon.
Nu ştiam asta.
Sunt sigur că se va întoarce.
Haide, infractor mic ce eşti!
- El e hoţul de produse de patiserie? - El e!
Şi cine fură ştrudele alea?
Îmi pare rău pentru povestea cu soţia.
Ce crezi că ar trebui să-i fac?
- Cui? De ce? - Pentru că m-a părăsit.
- Stai aici! - Bună încercare.
Intră în dubă!
- Crezi că e al meu? - Ce?
Nu ştiu ce să fac. E însărcinată.
- Sigur e al dumneavoastră? - Al cui altcuiva să fie?
Sigur că e al dumneavoastră. Când v-aţi întreţinut cu ea ultima dată?
- Anul trecut? - Nu cred.
În cazul ăsta, e ceva suspicios.
Dacă se întâmplă să dai de ea, te rog...
- Sigur o vreţi înapoi? - Sigur! O iubesc foarte mult.
Sunteţi pregătiţi? Unu, doi, trei!
Perfect!
Robin Hood! Am văzut filmul.
E cu Douglas Fairbanks.
- Tu l-ai văzut? - N-am văzut niciodată un film.
- Poftim? - Nu ţi se pare înspăimântător?
N-ai văzut niciun film până acum? În viaţa ta?
Papa George nu mă lasă. E foarte exigent.
Iubesc filmele! De ziua mea, tata mereu mă ducea la câte unul.
Hugo?
Tatăl tău a murit?
N-am chef să vorbesc despre asta.
Isabelle?
Vrei să ai parte de o aventură?
FESTIVALUL DE FILM MUT
O să avem probleme.
Aşa ştii că ai parte de o aventură.
Cum aţi intrat nărozilor aici?
Să nu vă mai prind pe aici!
De ce nu te lasă Papa George să mergi la film?
Nu ştiu. Nu mi-a spus niciodată motivul.
Sunt sigură că părinţii mei m-ar fi lăsat.
Ce s-a întâmplat cu ei?
Au murit când eram mică.
Dar Papa George şi Mama Jeanne sunt naşii mei. M-au primit la ei.
Se poartă foarte bine cu mine. Până vine vorba de mersul la film.
Tata mă ducea mereu la film.
Mi-a povestit despre primul film pe care l-a văzut el.
A intrat într-o cameră întunecată, iar pe ecranul alb a văzut
cum o rachetă a zburat direct în ochiul omului de pe Lună.
- Direct în ochi! - Serios?!
Spunea că s-a simţit de parcă visa cu ochii deschişi.
Cinematograful era locul nostru.
Locul în care puteam merge să ne uităm la ceva...
... şi să uităm cât de dor ne era de mama.
Te gândeşti des la el, nu-i aşa?
Tot timpul.
Hugo...
Unde stai?
Acolo.
M-a învăţat unchiul meu cum să operez cu ceasurile.
Asta fac şi acum.
Poate se va întoarce într-o bună zi, dar mă îndoiesc.
Nu te temi că va afla cineva?
Nu va afla nimeni atâta timp cât nu sunt văzut şi ceasurile merg.
Poartă-te normal.
- Poftim? - Mergi şi poartă-te normal.
Dar acum cum mă port?
Voi doi! Opriţi-vă!
Veniţi aici!
- Bună ziua, domnule! - Unde vă sunt părinţii?
Lucrez cu tatăl meu, George, la atelier de jucării.
Sigur m-aţi mai văzut pe acolo.
El e verişorul meu de la ţară, Hugo.
Trebuie să-l iertaţi. E cam slab de înger.
E cam prostuţ, sărăcuţul.
Se pare că lui Maximilian nu-i place croiala hainelor tale, tinere.
Îl deranjează fizionomia ta.
Îl supără faţa aia a ta.
De ce nu-i place faţa ta?
Cred că mi-a mirosit pisica.
- Pisica? - Da.
O cheamă Christina Rossetti. Am numit-o după celebra poetă.
Vreţi să vă recit câteva versuri?
Inima mi-e astfel unei păsări cântătoare
Al cărei cuib încălzeşte puii
Inima mi-e ca un măr de vară Cu ramurile pline de rod
Ajunge! Ştiu restul. Mi-a ajuns poezia pe ziua de azi.
Îmi place să citesc poezie. Ador poezia aceasta a Christinei...
- Rossetti. - E printre poetele mele preferate.
Ştiu că o cheamă Rossetti.
Ador poezia, dar nu în gară.
Ăsta e un loc din care să luăm trenul.
Şi în care să lucrăm în ateliere. Ai înţeles?
- Da, domnule! - Aveţi grijă pe unde călcaţi.
Plecaţi!
Slab de înger?!
Acum, că ţi-am salvat viaţa,
mă laşi să-ţi văd bârlogul?
- Ce să vezi? - Locul unde stai. Casa ta.
Trebuie să plec. Mai am şi treabă.
Stai!
Tu mi-ai văzut casa. Cred că e timpul s-o văd şi eu pe a ta.
- Sunt singura ta prietenă. - Nu e adevărat!
Nu-ţi stă bine când faci pe misteriosul.
Ce pui la cale?
Trebuie să plec. Nici n-ar fi trebuit să părăsesc gara.
Hugo!
De unde ai asta?
Nu e treaba ta.
Am nevoie de ea.
- Pentru ce? - Nu contează.
Nu ţi-o dau dacă nu-mi spui de ce ai nevoie de ea.
Vino.
E fantastic!
Mă simt ca Jean Valjean în "Mizerabilii".
E superb!
Ce e aia?
E un robot.
Tatăl meu încerca să-l repare înainte să moară.
De ce s-ar potrivi cheia mea în robotul tatălui tău?
Pare trist.
Cred că stă şi aşteaptă.
Ce să aştepte?
Aşteaptă să funcţioneze din nou.
Să facă ce ştie să facă.
Ce se întâmplă dacă-l porneşti?
Nu ştiu.
Ce s-a întâmplat?
Ştiu că o să ţi se pară absurd,
dar cred că vom găsi un mesaj de la tatăl meu.
Am fost un prost să cred că voi reuşi să-l repar!
E stricat! Mereu va fi!
Hugo, nu trebuie să rămână aşa.
- Îl poţi repara. - Nu înţelegi!
Am crezut...
Am crezut că, dacă-l voi repara, n-o să mai fiu aşa singur.
Hugo!
Priveşte, Hugo! Nu e mort!
Nu scrie, ci desenează!
E primul film pe care l-a văzut tata.
George Mélies?
Aşa îl cheamă pe Papa George.
De ce s-ar semna robotul tatălui tău cu numele lui Papa George?
Nu ştiu.
Mulţumesc.
Chiar era un mesaj de la tatăl meu.
Acum trebuie să îl desluşim.
Vino!
Isabelle?
Da, Mama Jeanne. Vrem să vorbim cu tine.
El e Hugo Cabret.
Bună seara, doamnă!
Eşti foarte politicos pentru un hoţ.
Nu sunt hoţ.
Ce se întâmpă aici, Isabelle?
E o poveste lungă, plină de circumlocuţiuni.
- Îţi aminteşti că acum câteva săptămâni... - Stai!
Copii...
Ce aţi făcut?! De unde aveţi desenul?
- O să mă credeţi mincinos. - Ba nu, copile.
L-a desenat un robot.
- Îl ai? - L-a găsit tata într-un muzeu.
Nu-l dorea nimeni.
L-am reparat.
Dar aveaţi nevoie de...
Cheia mea!
- Cheia pe care ţi-am dat-o ţie? - Nu! Mama...
Duceţi desenul de aici!
Nu vreau să dezgrop trecutul. Orice ar fi, să nu-l vadă Papa George!
- Spuneţi-mi care e problema. - Afară! Nu e treaba ta.
- Să uitaţi de desen. - Am muncit din greu să-l reparăm.
E tot ce mi-a mai rămas de la tata.
Trebuie să aflu ce înseamnă.
Vă rog!
Eşti prea tânăr ca să înţelegi.
N-ar trebui să cunoşti un asemenea sentiment de tristeţe.
- Vine Papa Georges. - Nu trebuie să te vadă aici.
Nu faceţi gălăgie. O să fac cumva să-l scot din casă.
Să nu aud niciun zgomot!
S-a uitat la şifonier.
Am mai căutat şi eu acolo.
O să mai caut şi eu. Ţine de şase.
Minunat!
- Unde e Fizzie? - N-ai văzut-o pe scări? A ieşit.
Uite!
Trebuie să investigăm.
Lasă-mă pe mine. Sunt mai înaltă.
Întors dintre cei morţi.
- Opreşte-te! E creaţia ta! - Creaţia mea?!
Ce sunt eu?
Sunt numai un negustor falit! O jucărie stricată.
Am avut încredere în tine.
Aşa îmi mulţumeşti?
Eşti nemilos!
Nemilos!
Ar trebui să mă întorc înăuntru.
Mulţumesc!
Pentru filmul de azi.
A fost ceva special.
Mă scuzaţi...
Cunoşti cartea asta?
Obişnuiam să o citesc cu tata.
I-am luat-o finului meu.
Dar acum cred
că e pentru tine, dle Cabret.
- Îmi mai daţi o ceaşcă? - Incă fierbe. În curând.
Cafeaua, ca totul altceva,
trebuie să se întâmple la momentul potrivit.
Dacă aş fi ştiut când ar fi fost acel moment...
Gustav, fii îndrăzneţ.
Salut-o.
Haide, arată-mi cel mai drăguţ zâmbet al tău.
Cel mai drăguţ zâmbet al tău.
Este minunat.
Strălucitor!
Mulţumesc.
w w w. s u b t i t r ă r i - n o i. r o
Dra Lisette,
îţi doresc o seară minunată.
- Dle inspector... - Da. Da.
Da...
Ai nişte margarete foarte frumoase.
Mulţumesc. Sunt din Gourdon.
Au venit cu trenul de noaptea trecută, aşa că sunt proaspete.
Gourdon... un ţinut minunat.
Robust...
Vremea,
vacile si mugetele...
Cu ugere perfect formate...
Da.
Ele... miros?
Sunt flori mirositoare?
Da, puţin. Te rog.
Am fost rănit în război şi nu se va vindeca niciodată.
Bună seara, dră.
Eu mi-am pierdut fratele.
Unde?
La Verdun.
Bună seara, dle inspector.
Bună seara, dră Lisette.
Biblioteca Academiei de Film.
Poftim?
Biblioteca Academiei de Film.
Vei găsi tot ce trebuie să ştii despre filme acolo,
la al doilea etaj,
pe al patrulea rând, în secţiunea trei...
şi... da, pe raftul de sus.
Inventarea visurilor.
De Rene Tabard.
Povestea primului film.
"În 1995, unul dintre primele filme
se chema "Un tren sosind în staţie".
Nu reprezenta nimic altceva decât un tren sosind în staţie.
Când trenul venea cu viteză dinspre ecran, publicul a ţipat.
Pentru că au crezut că sunt în pericol de a fi călcaţi.
Nimeni nu mai văzuse ceva asemănător.
Ceea ce a început ca o nevinovată noutate s-a transformat în curând în ceva mai mult,
când primii producători de filme au descoperit
că pot folosi noul mijloc media pentru a spune poveşti.
Producătorul de film Georges Mélies
a fost unul dintre primii care a realizat
că filmele au puterea să captureze visele.
Pionierul producerii filmelor
a murit în timpul...
Marelui Război.
A murit?
- În timpul Marelui Război... - Vă interesează Méliés?
Da.
Avem voie.
Oare?
Este naşul meu, înţelegi?
Şi este în viaţă. Mulţumesc foarte mult.
Asta nu este posibil.
Te asigur, domnule, că este adevărat.
De ce v-aş crede?
Pentru că...
Pentru că este adevărat.
Mélies este în viaţă?
Veniţi cu mine.
Naşul tău reprezintă o pasiune de-a mea.
A fost un mare producător de filme.
Aici este el lucrând în studiou.
Iar ăsta este un afiş de la un film de-al lui.
Aici este măreţul ceas misterios
făcut de mentorul său, Robert Houdin.
Iar asta este una dintre camerele lui de filmat.
- A fost magician? - Da, a început pe scenă.
Cum a început să facă filme?
Nu ştie nimeni.
Uite cât de fericit era.
Profesore Tabard,
vrei, poate, să-l întâlneşti?
Vezi tu, l-am cunoscut deja.
Fratele meu lucra ca tâmplar care construia decoruri pentru Melies.
Într-o zi m-a luat cu el să vizitez studioul.
A fost precum... ceva de vis.
Întreaga clădire era făcută din sticlă.
În realitate, era ca să aibă lumina soarelui necesară pentru filmări,
dar pentru ochii mei nu era altceva decât...
un castel fermecat.
Un palat din sticlă.
Avem nevoie de mai multă lumină.
- Deschideţi fantele. - Deschideti vă rog fantele.
Eliberaţi scena, vă rog. Toata lumea cu excepţia actorilor.
Doar actorii pe scenă. Eliberati scena!
De ce facem asta din nou?
- Era un homar în faţa sirenei. - Un homar. Bine.
Dacă se mai întâmplă, strigă că este blocată.
Daca nu este blocată, strigă că este liberă.
Dacă te întrebi vreodată de unde îţi vin visele,
priveşte în jur.
Aici sunt făcute.
Dnelor şi dlor, soarele va apune.
Luminile pregătite, homarii în poziţie...
Sirenele la locurile lor. Acţiune!
În final, a făcut peste 500 de filme.
A fost incredibil de popular la vremea lui.
Dar... de ce s-a oprit?
Până astăzi, am crezut că a murit în război.
Ca foarte mulţi alţii.
Putem să urmărim câteva din filmele lui?
Aş vrea să fi putut,
dar timpul nu a fost blând cu filmele vechi.
Ăsta este singurul despre care ştim că a supravieţuit.
Din sute de filme, unul singur.
Şi totuşi...
este o operă de artă.
Trebuie să-l ducem pe Tabard să-i arate filmul lui Papa Georges.
Aşa va vedea că n-a fost uitat.
Nu ar trebui să-i spun lui Mama Jeanne?
Nu. Cred că ar trebui să fie o surpriză.
Ca un truc magic.
Trebuie să avem... stil.
- Stil... - Foarte bine spus.
Dle Claude?
Tu eşti acolo sus?
Dle Claude, tu eşti?
Ţi-a căzut cheia, neîndemânaticule.
Ai băut mult, nu-i aşa?
Mă asculţi?
Dle Claude? Eşti beat?
A adormit. A adormit, nu-i aşa?
Prostul naibii!
Ai fi putut lovi un copil.
Ce avem aici?
Jules Verne? Da, într-adevar,
- Este cunoscut în Franta. - Unul dintre cei mai buni.
Dl Labisse mi-a dat o carte într-una din serile trecute.
Întotdeauna face asta.
"A trimite cărţile la un cămin bun".
Aşa îi spune.
Are un... scop.
Ce vrei să spui?
Totul are un scop. Chiar şi aparatele.
Ceasurile spun timpul, trenurile te duc în anumite locuri.
Fac ceea ce trebuie să facă.
Precum dl Labisse.
Poate din cauza asta stricarea unui aparat mă întristează atât de mult.
Nu mai pot face ceea ce trebuiau să facă.
Poate că este la fel cu oamenii.
Dacă îţi pierzi scopul,
este ca şi cum te-ai strica.
Precum Papa Georges.
Poate îl putem repara.
Ăsta este scopul tău? Să repari lucruri?
Nu ştiu. Este tot ce a făcut tatăl meu.
Mă întreb care este scopul meu.
Nu ştiu.
Poate că dacă mi-aş fi cunoscut părinţii
aş fi ştiut.
Vino cu mine.
După ce a murit tata, veneam aici des.
Îmi imaginam că întreaga lume este un aparat uriaş.
Aparatele nu vin cu piese de schimb, ştii?
Întotdeauna au exact atâtea piese câte au nevoie.
Aşa că m-am gândit că dacă întreaga lume ar fi un aparat uriaş,
eu n-aş putea fi o piesă de rezervă.
Trebuie să fiu aici dintr-un anume motiv.
Asta înseamnă că şi tu trebuie să fii aici dintr-un numit motiv.
Înapoi.
O să îl aduc pe Tabard mâine seară la ora 19:00.
Să nu spui nimic.
Eşti sigur în legătură cu asta?
Nu chiar.
Dar cred că este singura cale ca să...
Ca să-l "reparăm".
Cabret şi Fiul Ceasornicari
Opreşte trenul! Este un băiat pe şine!
Dă-te la o parte!
Date la o parte! Dă-te la o parte!
La o parte!
Claude Cabret 1925
Bună dimineaţa.
Da, este angajat aici, un bărbat solid, grosolan.
În Sena?
Mort? Sunteţi sigură?
Nu, nu are rude.
Mulţumesc. O să îi iau obiectele personale.
Mulţumesc foarte mult.
Dacă el este decedat,
atunci cine întoarce ceasurile?
- Bună seara. - Pe aici, dle.
Deschid eu.
Ce surpriză! Intraţi. Intraţi.
Isabelle, ce înseamnă asta?
Te rog, nu te supăra, mamă.
Acest tânăr nu este binevenit aici.
Am aflat cine este Papa Georges.
Îmi cer scuze, dnă. Credeam că ne aşteptaţi.
O să plec imediat şi o să mă întorc doar la solicitarea dumneavoastră.
Te rog, vorbeşte încet.
Soţul meu doarme. Nu s-a simţit bine de când...
- Mamă, te rog, nu îi pune să plece. - Nu doresc să vă forţez, dnă Méliés,
dar dacă asta va fi singura dată când ne vom întâlni,
vă rog, lăsaţi-mă să-mi exprim
profundă gratitudine pe care o am pentru soţul dumneavoastră.
Când eram mic, i-am văzut toate filmele.
Ele m-au inspirat.
Soţul dumneavoastră este un mare artist.
Sunt foarte bucuroasă că îţi aminteşti de filmele soţului meu cu atâta plăcere.
Dar acum el este foarte fragil.
Îl doare să-şi amintească trecutul.
Atunci o să plecăm, dnă.
Şi sper că mă veţi ierta că spun...
Sunteţi la fel de frumoasă acum,
precum eraţi în filme.
- Mamă? - Ai jucat în filme?
A apărut în aproape toate filmele lui.
Ai fost actriţă?
Copii, asta a fost acum mult timp.
Era un alt timp.
Eu eram o altă persoană.
Ai vrea să o întâlneşti din nou?
Avem un film.
Unul dintre filmele lui Georges?
Nu este posibil, s-au pierdut.
Putem să-ţi arătăm?
Da. Te rog, mamă, te rog!
Grăbeşte-te cu asta.
Ai fost o actriţă! O adevărată actriţă de cinema!
Este incredibil de romantic...
Nu a fost aşa. Pe vremuri nu erau vedetele de cinema care sunt astăzi.
Dar ne-am distrat.
Madam Mélies?
Este color!
Desigur! Am colorat filmul.
L-am colorat manual. Imagine cu imagine.
Mamă, tu eşti!
Da.
Minunat.
Ai fost minunată.
Încă este.
Aş recunoaşte sunetul
unui proiector de filme oriunde.
Georges...
Ai încercat foarte mult timp să uiţi trecutul.
Asta nu ţi-a adus decât nefericire.
Poate este timpul să încerci să ţi-l aminteşti.
Vei să ştii?
Da.
Exact ca tine,
îmi plăcea să repar lucruri.
Am început ca magician.
Mama Jeanne era asistenta mea.
Am avut mare succes, trebuie să spun. Am avut chiar şi propriul nostru teatru.
Am fost întotdeauna în preajma aparatelor. Aveam propriul atelier
la teatru, unde puteam inventa iluzii noi.
Odată, am construit chiar şi un Automaton ~robot~ funcţional.
Era o comoară specială.
Îmi pusesem în el inima şi sufletul.
Apoi, într-o seară, Mama Jeanne şi cu mine
am fost să vizităm un circ ambulant.
Treceam pe lângă corturi, când am observat ceva.
Ceva ciudat. Ceva minunat.
Vă va îngrozi!
Dle, dnă, avem înăuntru imagini mişcătoare! Intrati să vedeţi!
Fraţii Lumiere inventaseră filmele.
M-am îndrăgostit de invenţia lor. Cum puteam să fac parte din ea?
Era ca o nouă magie.
Le-am cerut fraţilor Lumiere să-mi vândă un aparat de filmat,
dar m-au refuzat.
Vedeţi voi, erau convinşi că filmele erau doar o etapă trecătoare
şi nu vedeau niciun viitor în ele.
În cele din urmă, mi-am construit propriul aparat de filmat,
folosind piesele rămase de la Automaton.
Trebuia să fac parte din această nouă minune.
Am riscat totul. Am vândut teatrul şi tot ce aveam,
ca să ne putem clădi propriul nostru studio de film.
Excelent.
Camera, totul e bine?
Şi astfel, a început o mare aventură.
Actorii pe scenă, vă rog! Eliberaţi platoul!
Am scris, am făcut decorurile, am regizat
şi am jucat în sute de filme.
Sunt pregătit.
- A fost grozav. A fost grozav. - Da.
Opriţi, opriţi, opriţi!
Am văzut asta, lăsaţi-mă două minute. A fost bine până aici.
Benny, trebuie să vorbim.
Benny, spune-mi...
Dacă tragi de sfoara din stânga mai tare, capul se va ridica, ceea ce e mai bine.
Excelent. Coregrafia a fost foarte bună.
În poziţiile iniţiale.
Actori, în poziţiile iniţiale!
Acţiune!
Excelent, excelent! Înapoi!
Pregătiţi-vă să-l ucideţi, cavaleri.
Haideţi, atacaţi!
Înjunghiaţi, înjunghiaţi! Menţineţi!
Aşa, haideţi, pregătiţi-vă să atacaţi.
Aşa, 3, 2, 1...
Loviţi! Aşa. A fost grozav.
Vă rog nu vă mişcaţi. Toată lumea să nu mişte.
Aşteptaţi să strig "Acţiune".
3, 2, 1... Acţiune!
Trucurile magice şi iluziile au devenit specialitatea mea.
Lumea imaginaţiei.
Frumoasa mea soţie era muza mea.
Vedeta mea.
Şi nu puteam fi mai fericiţi.
Acţiune!
Credeam că nu se va sfârşi niciodată. Cum se putea sfârşi?
Dar apoi a venit războiul.
Şi tinereţea şi speranţele s-au sfârşit.
Lumea nu mai avea timp pentru trucuri magice şi spectacole de cinema.
Soldaţii care se întorceau văzuseră... foarte multă realitate
şi erau plictisiţi de filmele mele.
Gusturile se schimbaseră,
dar eu nu mă schimbasem odată cu ele.
Nu mai voia nimeni filmele mele.
În cele din urmă, nu i-am mai putut plăti pe actori
şi nici să-mi menţin afacerea.
Şi astfel castelul meu fermecat a devenit ruină.
Totul era pierdut.
Într-o noapte, fiind disperat,
am dat foc tuturor decorurilor şi costumelor vechi.
Am fost forţat să-mi vând filmele unei companii
care le-a topit în substanţe chimice.
Aceste substanţe chimice erau folosite la fabricarea de tocuri.
Cu puţinii bani obţinuţi din vânzarea filmelor, am cumpărat o tarabă de jucării,
şi acolo am rămas.
Singurul lucru pe care nu l-am putut distruge a fost scumpul meu Automaton.
Aşa că l-am donat unui muzeu, sperând că îşi va găsi un cămin.
Dar nu l-au expus.
Apoi muzeul a ars.
S-a pierdut.
Toot ce am făcut,
acum este doar un morman de cenuşă şi celuloid ars.
Viaţa m-a învăţat o lecţie,
deşi nu este cea pe care mi-o doream.
Finalurile fericite se petrec doar în filme.
Mă întorc imediat.
Încetează. Ajunge, ajunge! Nu-l speria pe dl Frick.
Ce are acolo?
Dumnezeule...
Ai vazut asta?
Dle Frick, sunt fara cuvinte.
- Bună seara. - Bună.
Au avut loc întâmplări neplăcute.
Ce este?
Îl ştiţi pe dl Claude? A fost găsit mort.
- Nu! - Dl Claude?
Ca urmare, nu va mai putea întoarce ceasurile.
Ai un prieten!
- Bună. - Bună.
Dl Claude este mort.
Ce? De ce? Ce a păţit?
I-au găsit cadavrul în Sena.
Se pare că este acolo de mai multe luni.
Nu sunt surprins. Era un beţiv.
Da, da, era un tip care făcea probleme.
Nu aş spune asta...
Ba da. Era un beţiv!
Plecaţi.
Ar fi putut bea întreaga Sena.
Vă rog, plecaţi. Plecaţi.
Dă-mi drumul!
- Credeai că îmi poţi scăpa! - Dă-mi drumul!
- Te rog, ai inimă. - Vă rog, ajutaţi-mă.
Te rog...
Nu. Este în gara mea de prea mult timp!
- Ce a făcut băiatul? - Dă-mi drumul!
- Să rătăceşti în gară? - Promit!
Nu pleci din biroul meu!
Dă-mi drumul. Am treabă.
Nu pleci până când nu-ti găsim părinţii.
Nu am părinţi.
Atunci te duci direct la orfelinat.
O să înveţi câteva lucruri acolo. Eu cu siguranţă am învăţat.
Cum să îndeplineşti ordinele, cum să te abţii.
Cum să supravieţuieşti fără familie,
pentru că nu ai nevoie de una. Nu ai nevoie de o familie.
Poliţia arondismentului 7, vă rog. Da, sunt eu, din nou.
Un alt orfan.
A fost o săptămână aglomerată.
Încălcarea proprietăţii, furt, furtişaguri mărunte,
vagabondaj, joacă... Este irelevant!
Vă rog veniţi să-l luaţi.
Oricum, ce mai faci?
S-a întors? Crezi că este a ta?
Excelent!
O să afli peste şapte luni.
Scuză-mă.
In martie?
O să încerc să vin. Nu îmi planific atât de în viitor.
Eşti sigur?
Ei bine, asta este foarte măgulitor, dar nu ştiu dacă ar fi bine să fiu naş...
Aşteaptă! Aşteaptă!
Maximilian!
Lăsaţi-mă să trec!
Daţi-vă la o parte din drum!
Maximilian, găseşte-l.
Nu ai cum să scapi!
Nu ai unde să te ascunzi, tinere, bine?
307, 308, 309...
Maximilian, a plecat pe cealaltă ieşire! Haide!
Dă-te din calea mea!
Te-am prins!
Este un băiat! Opreşte trenul!
Înapoi! Înapoi! Daţi-vă înapoi!
La ce te gândeai? Eşti rănit?
Haide!
Faceţi loc!
O să-i lăsăm pe cei de la orfelinat să se ocupe de tine.
Nu, locul meu nu este acolo.
Atunci care este locul tău? Eşti un copil, trebuie să fii undeva.
Ascultă-mă, te rog! Te rog, ascultă-mă! Nu înţelegi!
Trebuie să mă laşi să plec!
Nu înţeleg...
de ce a murit tatăl meu.
De ce sunt singur.
Asta este singura mea şansă să muncesc.
Trebuie să înţelegi!
Eu înţeleg!
Eu înţeleg.
Dle...
Copilul ăsta îmi aparţine.
Îmi pare rău, este stricat.
Nu, nu este stricat.
Funcţionează perfect!
Onoraţi invitaţi, sunt mândru să vă urez bun venit la această gală
care celebrează viaţa şi munca lui Georges Mélies.
Ani de zile, majoritatea filmelor sale
s-au crezut a fi pierdute.
Însăşi dl Mélies a crezut asta.
Am început o căutare.
Am căutat prin pivniţe,
prin colecţii private, hambaruri şi catacombe.
Munca noastră a fost recompensată cu negative vechi,
cutii cu postere de filme şi cufere pline de filme degradate,
pe care însă le-am putut recupera.
Acum avem peste 80 din filmele lui Georges Mélies.
Iar în seara asta, creatorul lor,
şi cel mai nou membru al Academiei de Film,
este aici să le împărtăşească cu voi.
Doamnelor şi domnilor, eu...
Sunt aici astăzi în faţa voastră
datorită unui tânăr foarte curajos
care a văzut un aparat stricat
şi, împotriva tuturor şanselor, l-a reparat.
A fost cel mai bun truc de magie
pe care l-am văzut vreodată.
Iar acum...
Prieteni, mă adresez vouă, tuturor,
în seara asta, aşa cum sunteţi cu adevărat.
Vrăjitori.
Sirene.
Călători. Aventurieri.
Magicieni.
Veniţi să visaţi cu mine.
Da, poţi începe cu thaumatrope, zoetrope, praxinoscope...
Orice studiu al istoriei filmului trebuie să înceapă
cu filme deteriorate, pictograme...
- Socializarea canină... - Nu dragostea canină?
Dle Frick, observ o perla în scoica ta?
Nu uita să zâmbeşti, dragule.
Ei bine, care dintre ele? Stăpânesc trei zâmbete.
Nu îţi fă griji. Acum sunt din nou un om perfect funcţional.
- Nu-i aşa, draga mea? - Bine, atinge pachetul de cărţi.
Este sus. Este sus, este sus...
Aici este!
- Asta este cartea ta? - Asta este cartea.
Odată ca niciodată,
am cunoscut un băiat pe nume Hugo Cabret.
Locuia într-o gară.
"De ce locuia într-o gară?"
aţi putea întreba.
Despre asta va fi această carte.
Despre cum acest tânăr singur
a căutat atât de mult să găsească mesajul secret de la tatăl său.
Şi despre cum acest mesaj
l-a condus... acasă.
Subtitrarea: al3x04/Avocatul31 Subtitrari-noi Team/www. subtitrari-noi. ro
Comentarii pe Facebook: Alexandru Neagoe
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/pcdb Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari