FaceČ›i reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
La vârsta de 26 de ani, Ludwig van Beethoven a surzit,
terminându-și cariera ca cel mai virtuos pianist.
Determinat să nu lase surzenia să-i afecteze cariera muzicală,
a devenit compozitor.
Și se pare că asta i se potrivea ca o mănușă.
E o vorbă din popor...
Viața este ceea ce ți se întâmplă în timp ce ești ocupat să faci alte planuri.
De exemplu tatăl meu,
când s-a născut frățiorul meu mai mic, Teddy,
a renunțat la trupă și s-a angajat.
Dar apoi s-a îndrăgostit de predat.
Acum e profesor de engleză la liceu.
Sau mama, dintr-o rockăriță
care lucra ca agent de turism a devenit o super mamă cu normă întreagă.
Acum stă doar cu Teddy.
Dă-te mai încolo, băiete.
Și mai sunt și eu...
Credeam că știu încotro mă îndrept.
Credeam că am totul planificat.
Dar se pare că sunt total pe lângă.
Cafeaua dumneavoastră, maestro.
- Mulțumesc. - Vreau și eu.
Nici gând, amice.
Cineva care este deja plin de energie nu are nevoie de cofeină.
Stai liniștit, lui îi dăm cafea decofeinizată.
- Atât timp când nu-mi vei da și mie... - Asta ar însemna abuz asupra copilului.
Ai văzut asta ?
Am aflat ieri de pe google. com.
După două luni de zile, în sfârșit aflăm și noi ceva despre el.
Știu.
Ei vor deschide concertul trupei The Shins ?
Da, când vor cânta în Portalnd în seara asta.
Asta e un lucru mare.
Da, e incredibil.
Dorințele lui i se îndeplinesc.
- Știu că n-ați mai vorbit de ceva timp. - Mamă, nu vreau să vorbesc despre asta.
Dacă vă e dor unul de celălalt, e-n regulă dacă vă vedeți.
Bine !
Dacă vreți să vă duc cu mașina, haideți.
Să vă informăm despre furtuna de zăpadă și despre închiderea școlilor.
Scumpule, dă-I mai tare.
Portland și Clackamas au anunțat că e zi de ninsoare.
Toate școlile din Portland și Clackamas vor fi închise astăzi.
- Azi nu vă duceți la școală, copii. - Na noroc pe capul vostru !
Nu mai facem scoală niciodată !
Ai spus ceva dintr-o melodie de-a lui Alice Cooper ?
Dumnezeule mare, fiule, n-ai învățat nimic din ce ți-am zis ?
- Hai să facem un om de zăpadă. - Să încercăm, dar încă nu s-a pus zăpada.
- Vă jucați hochei fără mine ? -Nu ne jucăm hochei dacă e o zi de ninsoare.
Nu e drept.
- Viața nu e dreaptă. - Ai dreptate.
Dar uneori trebuie s-o păcălești.
Ar fi urât dacă m-aș duce la servici cu răceala asta, să dau gripa celorlalți...
Știi cum e când întâlnești pe cineva care își cunoaște perfect potențialul ?
Așa este Adam.
Nimeni în afara Portlandului nu auzise de trupa lui
dar el era deja cineva. Toți îl cunoșteau.
Eu ? Nu prea.
- Ce clasă e asta ? - Compoziție avansată.
- Ea ce face ? - Ea este mult mai avansată.
Adam. Ce faci ?
Cred că toată lumea a plecat.
Hai să mâncăm, mor de foame.
Apropo, lui Adam îi place de tine.
Adam Wilde m-a văzut cum exersam ?
Te-a văzut radiind de fericire și i-a plăcut.
- Nu, nu îi place, Kim. - Ba da, Mia.
Îi place de tine.
Nu-i face poză, Kim.
Nu sunt amatoare.
Cu plăcere.
În următoarele 2 săptămâni,
am văzut că Adam se uita la mine în timp ce exersam la violoncel.
Tu ești Mia ?
- Da. - Bun.
Voiam să lămuresc asta. Auzisem zvonuri. Eu sunt Adam.
Știu...
Bună.
- Fană Yo Yo Mama ? - Într-un fel.
Care-i faza cu asta ?
E vreo stradă sau așa ceva ? "Yo Yo Mama. "
E un cuvânt chinezesc.
Nu râde de maestru.
- E blasfemator. - Îmi pare rău.
Am niște bilete la un concert de simfonie.
Serios ?
Da, te interesează ?
Mă inviți în oraș ?
Sunt ale unei cunoștințe de-a familiei, dar nu se mai pot duce.
Și asta e vineri, am zis să te scot la o întâlnire.
Ce ?
Nu te poți ascunde în sala de repetiții la nesfârșit.
E prea târziu. Te văd.
- Bună, eu sunt Kim. - Bună.
Bine, ne vedem mai târziu.
Pa-pa.
- Dumnezeule. - Ce ?
- Ți-am zis eu că te place. - Nu, nu.
- M-a întrebat ceva despre muzica clasică. - Bine.
Dacă nu se comportă frumos cu tine, îl strivesc ca pe o insectă.
Doamne, am înțeles, vă iubiți. Acum valea !
Sunt două tipuri de fete pe lume, Mia. Fete care au iubiți la liceu.
Și fete ca noi care așteaptă până când sunt la facultate. Mult mai fericite.
Mi-am luat și eu liber. Ce propui să facem ?
Îi facem o vizită la ferma lui Henry și Willow, să-i vedem copilul ?
Ne ducem la ai mei să luăm cina ?
- Mia, vii cu noi ? - Nu știu ce să zic.
E o parte mai complicată din sonata lui Beethoven pe care trebuie s-o învăț.
Și... ei bine, scrisorile au fost trimise vineri.
Julliard.
Proba a fost acum două luni, dar încă simt furnicături în buricul degetelor.
E prea dureros de văzut...
Cine știe când va veni poștașul azi ? Haide, vino cu noi.
Haide, scumpo, curând te vei duce la facultate, nu contează la care.
Câte ierni crezi că vom mai petrece împreună ?
- Chiar joci cartea victimizării acum ? - Te lăsăm să alegi muzica.
Mă și mituiți ?
Scumpo, victimizarea și mituirea sunt lucrurile care au ajutat
părinții și adolescenții să rămână uniți de-a lungul generației.
- Nu te opune tradiției. - Bine.
Ziceai că mă lași să aleg ce muzică ascultăm.
Da, are dreptate, Teddy. Preia frâiele, soro.
Să auzim niște muzică de școală veche.
Să vă bag câteva melodii de la compozitorul nostru Australian
- Franz Schubert. - Nici chiar atât de vechi.
Iggy Pop ! Iggy Pop !
Teddy, îl poți asculta pe Iggy pe Ipod,
dar nu ai voie să asculți nimic după 1978.
- Ai înțeles, tinere ? - Da, domnule.
Eu aleg să-I ascult pe Ludwig van Beethoven.
Surpriză.
Traducerea și adaptarea: Al_Mic. Subtitrari-Noi Team/www. subtitrari-noi. ro
Add me on Facebook: Floryn Gabriel
Mereu m-am întrebat dacă părinții mei sunt dezamăgiți că n-am devenit ca ei.
Am încercat. Adică, am fost cu mama la toate spectacolele tatălui meu.
Trupa tatălui meu se numea Nasty Bruises. Rușinos, știu.
Erau foarte cunoscuți la noi în oraș
și pentru o vreme toți credeam că vor deveni vedete internaționale.
Asta e de pe vremea când eram la grădiniță.
Apoi într-o zi în clasa a 2-a...
Vreau să cânt la el.
Violoncelele sunt foarte scumpe, așa că I-am împrumutat pe cel de la școală.
Părinții mei au găsit un student de la facultate care să mă învețe
și repetam zi și noapte. Nu mă săturam.
O iubesc, dar mai am puțin și-mi scot ochii din cap.
- Exact din cauza asta nu voi face copii. - Amin, soro !
Îmi plăcea ordinea. Structura.
Dar ce m-a atras cel mai mult a fost sentimentul pe care îl aveam în piept.
Zici că inima îmi bătea pe același ritm cu violoncelul.
Frate...
Repetă de azi după-amiază.
- Vrei să mă duc să-i spun să oprească ? - Nu.
Dacă te duci acolo, probabil o să începi și tu să cânți la arcuș.
Nu mă risc.
Mă întreb de unde a moștenit asta ?
Băieții cântă muzică din două motive. Pentru sex și din cauză că-s nervoși.
- Cel mai mult pentru sex. - Dar ea nu vrea asta.
Nu. Exact.
Ea nu cântă pentru a obține ceva, ea o face din pură...
Uite ce copil a ieșit din noi !
În ziua următoare, tata s-a întors acasă cu un cadou.
Mi-a cumpărat un violoncel.
Nu e uimitor cum viața pare a fi ceva
și apoi, într-o clipă, totul se schimbă în altceva ?
Iată-mă, sunt Mia, fata care se gândește la violoncel și la Adam
și dacă o s-o aștepte o scrisoare acasă când se va întoarce.
Și dintr-o dată...
Alo ?
Resursele noastre sunt bune acum.
Scuzați-mă ! Domnule, scuzați-mă !
Alo ?
Mamă ! Teddy !
Tată !
Piciorul stâng e lovit.
Da.
O intubăm ?
Nu !
Trezește-te !
Unu, doi, trei.
Să mergem. E 7 pe scala de comă Glasgow.
Spune-le celor din Portland să aibă o echipă de intervenție pregătită.
Scala de comă Glasgow ? De ce aveți nevoie de o echipă de intervenție ?
O fată, 16-17 ani, stare critică, în drum spre Portland chiar acum.
Un băiat în vârstă de opt ani, conștient.
- Mamă ! Tată ! Teddy ! - Să mergem, Demetri.
Rezistă, scumpo. Imediat ajungem la spitalul din Portland.
- Ești bine ? - Nu.
- Vrei să te uiți în șifonierul meu ? - Șifonierul tău e îngrozitor.
- Nici măcar nu vreau să mă duc. - E doar un băiat, Mia.
E primul băiat cu care îmi dau întâlnire
și nu știu dacă să port haine elegante sau normale sau...
Poartă ceva în care te simți bine.
Și dacă Adam nu vede cât ești de grozavă ești, atunci e un mare..
- Dobitoc ? - Da.
Cred că o să vomit.
Mai bine acum decât în timpul întâlnirii.
- Tu trebuie să fii Adam. - Da, eu sunt.
Frumos costum.
Intră. Eu sunt tatăl, Dannie.
Știu. Ați fost în trupa Nasty Bruises, nu ?
- Deja mă impresionezi. - Am cd-urile dumneavoastră.
Tu ești alesul !
Pe coastă se nasc numai vedete, nu ? Haide.
A venit Adam.
- Ea e Mia ? - Da.
Micuța noastră rockăriță.
Era o fană înfocată a trupei Nasty Bruises.
Nu se poate. Ți-a spus povesti despre război ?
Bună.
- Ar trebui să plecăm. - Bine.
Bine. Copii, aveți grijă acolo.
Am auzit că iese nebunie la simfonie.
- La revedere. - La revede.
La revede.
- Părinții tăi sunt de treabă. - Așa mi s-a spus.
Serios, respect toți interpreții care dau tot ce pot pe scenă așa.
A fost grozavă.
- Păreai cam plictisit la început. - Nu.
Doamna de lângă mâine sforăia. Mie mi-a plăcut fiecare minut din ea.
Care e povestea ta ?
Cum de au făcut părinții tăi un copil ca tine ?
Ei bine, trebuia să fiu rockăriță.
Dar eu am o teorie și anume c-am fost înlocuită la maternitate.
Asta explică multe.
Serios acum...
Nu știu, mereu mi-am zis că nu fac parte din familia asta.
Nu arăt ca părinții mei.
Mama mea e mai dură iar tatăl meu e sociabil.
Am ales să ascult Beethoven și să cânt la violoncel.
Când aveam 8 ani am văzut un videoclip al trupei Ramones " I wanna be sedated"
Și mi-a plăcut la nebunie și atunci mi-am zis că trebuie să învăț să cânt la chitară.
Unchiul meu mi-a dat o chitară veche Fender.
Mi-a salvat viața.
Nu ai luat biletele de la o cunoștință de-a familiei, nu-i așa ?
M-a costat bacșișul meu pe două săptămâni de la livrările de pizza.
De ce ?
De ce eu ?
Pentru că îmi place să te văd cântând.
Trăiești momentul.
Și ești frumoasă.
Și ai încrețitura asta pe frunte chiar aici.
Oare de ce am sentimentul că o să-mi dai peste cap viața ?
Un pic de dezordine n-a omorât pe nimeni.
O săptămână mai târziu, Adam m-a invitat să-I văd cântând live.
Ea e Mia. Mia, ea e Lis.
Trebuie să schimb tubul amplificatorului ăsta. Ne vedem înăuntru.
Bine.
Unu, doi, trei, patru !
Mulțumim și noapte bună !
- Ce muzică asculți ? - Muzică clasică, în mare parte.
Bun. Îmi place rockul clasic.
Mia !
Ești bine ?
Nu sunt o fire prea sociabilă.
De obicei.
Adam, Darren dă o petrecere după, vii ?
Da, venim. Da.
- Vii și tu ? - Am oră de somn.
- Oră de somn ? - Da.
Bine.
De data asta te iertăm.
- Mulțumesc c-ai venit ! - Nicio problemă.
Adam, sărut-o de noapte bună și să plecăm, frate !
Vino.
- E totul în regulă între noi, nu ? - Da, totul e bine.
- În sfârșit ai cunoscut-o pe Liz. - Voi doi aveți multe în comun.
Ați avut o relație sau...
Mă bucur c-ai deschis subiectul.
Chiar avem multe în comun. De exemplu, amândurora ne plac fetele.
E într-o relație cu Astrid.
Bravo, Astried !
Acum am rezolvat problema asta.
Îmi pare rău că nu mai poți sta cu noi în seara asta.
Da, știu.
- Mia, du-te și distrează-te ! - Mamă ?!
- Kat, pleacă de la fereastră. - Tată ?!
Scuze.
Părinții tăi te lasă să stai până mai târziu dar tu nu vrei, sau...
Cred c-am răcit sau așa ceva.
Sigur. Păi... anunță-mă când îți trece.
Ne mai vedem.
- Bună, Adam. - Mamă, intră înapoi înăuntru.
Mereu facem duminica, câte o cină mare unde invităm toți cunoscuții, ar trebui să vii.
Mulțumesc. O să văd ce pot face.
Asta a fost greșit în atâtea moduri.
Ce ? N-ar trebui să-i fie frică să umble cu băieții ăia. Sunt ca noi.
Exact.
- Aduceți-o. - În spate.
Nicio deformație vizibilă momentan.
Haideți.
Ce avem aici ?
I-a cedat plămânul, coaste rupte.
În jur de trei coaste.
Tăieturi pe față și pe picioare.
Nu știm ce daune a provocat lovitura suferită la cap.
Și sângerare internă.
Restul familiei e pe drum.
Ecografie, raze x, analiza pe 12 derivați, transfuzie de sânge.
Și chemați medicul pulmonar.
La numărătoarea mea. Unu, doi, trei.
Scuzați-mă, vreau să-mi verific familia.
Kathleen Hall, Dennis Hall și Theodore Hall ?
Alo ?
Mă uitam la aia.
Ruptură de splină, trebuie să ne grăbim.
O ducem pe Mia Hall în sala de operație numărul unu.
În regulă, s-o ducem acolo.
Trebuie să scoatem splina, scoatem sângele din plămâni
și să ne dăm seama de une vine sângerarea.
Dacă vrea să trăiască, ar face bine să lupte.
Să lupt ? Și cum ar trebui să fac asta ?
Vorbiți cu mine, vă rog ! Ajutați-mă !
Sunt pe moarte ?
Despre asta e vorba ?
Uite secretul, scumpo.
Tu controlezi totul. Dacă trăiești sau mori ține de tine.
Dacă ești o luptătoare, trebui s-o arăți acum.
Sunați la banca de sânge, am nevoie de două unități de 0 negativ și două de rezervă.
Cred că vom avea nevoie de mai mult de atât.
- Încercați să dați de rude. - Imediat, domnule.
Unul dintre părinții ei e în drum spre sala de operație numărul 4 chiar acum.
Tată ?
Trebuie să-i dăm drumul la umflătură.
Pentru un tip care a suferit un accident atât de grav, nu are noroc deloc.
Mia, uite ce am găsit hoinărind în curtea din față.
Îl vrem aici ?
- Mi-era foame. - Mă bucur c-ai venit.
Pentru că ți-e foame și avem mâncare pentru tine de mâncat.
Exact ce-mi place mie.
Faceți loc, lume. Am ieșit din tură dublă și mi-e foame.
- Trebuie să mănânc cât pentru doi. - Ce mai faci, Willow ?
Bun venit, Adam. Mă bucur să te văd.
Dacă îți joci cărțile bine, te vom primi de fiecare dată la cină.
- Bine, mamă, am înțeles. - Mulțumesc.
Haide.
Cine sunt ? Bobby Schayer din trupa Bad Religion.
- Tim Leitch din trupa FEAR. - Tim Leitch din trupa FEAR.
- Și tipul din trupa Dead Moon. - Andrew Loomis.
- Și tipul din trupa The Wipers, Sam... - Sam Henry.
Dacă stai să te gândești,
Portlandul e ca un fel de rai pentru legendarii toboșari de punk, nu ?
Bine zis. Mia, bărbatul tău știe istoria rockului pop.
Mulțumesc.
Doamne, m-a înțepat ceva.
- Cine face asta ? - O albină ?
- Scumpo, sigur a fost o albină ? - Da.
Trebuie să scoatem acul.
Nu, nu o să facem asta.
Crede-mă, asta e singurul lucru pe care I-am învățat în tabăra de cercetași.
Gata.
E un mod mult mai sexy de a-I scoate decât cu o pensetă.
Potolește-te, femeie, deja ești gravidă.
Ar trebui să fii înțepată mai des.
Îmi pare rău să spun că până în punctul ăsta am avansat de la prima noastră întâlnire.
Da, ar trebui să facem ceva în legătură cu asta.
Îmi place cum gândești, Hall.
Nu ieși pe balcon.
Adam ?
Urc la tine.
- Nu, nu poți să vii la mine. - Trebuie să-ți spun ceva.
În plus, e prea târziu, deja mă cațăr.
Doamne.
Bine.
Desigur.
Bună.
- Am crezut că te-ai dus acasă. - M-am rătăcit.
Chiar ai învățat să scoți acul de albină în tabăra de cercetași ?
Nu, am mințit.
Voiam doar să-ți sug palma în fața prietenilor părinților tăi.
Ce voiai să-mi spui ?
Azi a fost incredibil. Sunteți o familie adevărată.
Sunteți prima pe care o întâlnesc, e impresionant.
Crede-mă, nu am fost așa de la bun început.
Când eram mică, totul era haotic.
Toți stăteam treji până târziu și tata era plecat cu săptămânile.
Abia când s-a născut Teddy ne-am așezat la casa noastră.
Dar tu ? Cum sunt părinții tăi ?
Nu prea fac parte din viața mea.
Sincer, nu-mi amintesc să fi luat masa împreună vreodată.
Și dacă vreau să-mi găsesc tatăl, o să dureze ceva timp.
Deci...
Adam.
Nu, e-n regulă. M-am obișnuit să fiu singur.
Tocmai asta e chestia...
Nu ești singur. Nu mai ești.
Stai,
Vreau s-o luăm încet, bine ?
Îmi place încet.
Avem loc ?
Puțin mai jos, te rog.
- Sutură. - Poftim.
Sunt în operație de câteva ore și nu sunt nici pe departe de a termina.
Trebuie să-mi găsesc familia.
Kim ?
Kim, așteaptă !
Am venit cât am putut de repede. Ce s-a întâmplat ?
- E toată lumea bine ? - Nu știm.
Bunico, bunicule.
Trebuie să aflăm ce se întâmplă.
Scuzați-mă, numele meu este Estelle Hall.
Fiul nostru, Denny Hall, soția sa, Kathleen,
și cei doi copii ai lor au suferit un accident de mașină
în dimineața asta și am dori să știm în ce stare sunt.
Desigur. Domnul și doamna Hall ?
Eu sunt Liddy, asistentul social. Mi s-a dat cazul vostru.
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat.
Încă n-am reușit să vorbesc cu doctorii
dar știu că Mia și Dennis sunt încă în operație.
Cel mai probabil vor fi duși la terapie intensivă.
Nu am nicio informație despre starea de sănătate a Kathleenei, dar Theodore...
- Teddy ? - Da, Teddy.
Era conștient atunci când I-au adus.
Îi fac o radiografie chiar acum.
Faceți-vă confortabil și de îndată ce aflu ceva, o să vă anunț, bine ?
Mulțumim.
Henry și Willow sunt pe drum.
L-am sunat și pe Adam și i-am lăsat câteva mesaje,
dar nu am primit niciun semn de la el.
Sunt două tipuri de oameni pe lume, Kim.
Cei cărora le plac cafeaua adevărată
și cei cărora le plac băuturile dulci de fructe cu nume ridicole.
Nu mi-e rușine că beau ceai cu lapte și aromă de scorțișoară.
- Mulțumesc frumos. - Zici că ai tot Crăciunul în ceașcă.
N-am nicio problemă.
Deci... Adam.
E grozav ?
E ceva serios. E o nebunie, nu pot să mănânc, nu am somn.
Dar...
Pentru început, nu-mi place să mă duc la spectacolele lui.
- Nu îți place muzica lui sau... ? - Ba îmi place.
Compune niște melodii grozave și...
Nu știu... Când coboară de pe scenă...
Vreau doar să-I ling pe față.
Scumpo.
Dar când sunt printre fanii lui, mă simt ca...
Ca un pește pe uscat ?
Ca un pește pe Marte.
Nu de prietenii lui îți este teamă, ci de el.
E mai matur, e într-o trupă.
E înconjurat de fete.. Adică, e înfiorător, înțeleg.
Dacă n-o să meargă, o să fii acolo pentru mine ?
Până-n ultima secundă.
Dar dacă o să devină o relație serioasă,
ai face bine să nu fi o iubită d-aia care vorbește despre ea la persoana a doua.
"Nouă ne place iarna. "
" Noi nu folosim deodorant. "
" Nouă ne place doar quinoa. "
Dacă o să devii așa, o să te împușc.
Dacă o să devin așa, eu o să-ți dau arma cu mâna mea.
Mamă, cine e cea mai dură și sexy rockăriță pe care o știi ?
- Debbie Harry. - Bine, mulțumesc.
Sau Patti Smith sau Joan Jett.
Lucinda Williams, deși ea cânta mai mult country.
Kim Gordon.
E pentru un proiect de la școală ?
Nu, e pentru Halloween.
În seara asta... cu Adam.
Vrei să fii rockăriță.
Nici măcar nu vreau să mă duc.
Iepuraș.
Ce s-a întâmplat ?
Vreau să intru în lumea lui Adam.
Vrea să fiu ca prietenii lui.
Dar dacă n-o s-o pot face ?
Rockărița rebelă care trăiește clipa.
Atunci îmi înapoiezi hainele dimineață și te întorci la viața ta.
Scumpo, e doar o noapte.
Nu-i așa ?
Adică, știu că tu nu ești așa,
dar poți încerca să fii rebelă și să trăiești clipa și să vezi cum te simți.
Poate că o să te surprindă.
Bună, Adam.
Hall ! Nu te credeam c-o să te văd așa.
Și tu mă surprinzi.
Sunt Beethoven.
Ludwig.
Hai, să mergem.
Ce faci, Adam ?
Debbie Harry mereu spunea:
"Un păhărel înaintea spectacolului îți dă aripi. "
Până la fund.
Nu, mulțumesc.
Bine, dacă vrei să bei, e chiar acolo.
Adam, noi urmăm.
Trebuie să mă duc să mă pregătesc.
Să nu fugi cu cineva care seamănă ca mine.
O să încerc.
Distracție plăcută.
Doamne, Mia.
Arăți uimitor. Ai luat astea din Seattle ?
Vreți un os ?
Te faci de râs.
Haide, măcar dă-mi numărul de telefon.
Doamnelor și domnilor, Willamette Stone !
Halloween fericit.
Vii și tu ?
Mia, trebuie să vii.
Stai.
Scuzați-mă. Faceți loc.
Pa, Adam. Pa, rockărița Mia.
La revedere, prieteni.
La revedere.
Așadar...
Mă placi așa ?
În sfârșit ți-ai dat seama.
Nu, serios acum.
Adică, îți place cum sunt în seara asta ?
Știi ce mi-a plăcut ?
Mi-a plăcut că ai fost în rândul din față.
Mi-a plăcut tentativa ta de dans și că ai stat cu noi după.
A fost drăguț.
- Da, dar mă placi mai mult așa ? - În comparație cu ce ?
În comparație cu eu cea normală.
Părul, machiajul și hainele.
Mia, nu-mi pasă de hainele tale.
Nu înțelegi ?
Persoana care ești acum este cea de care m-am îndrăgostit ieri
și cea pe care o voi iubi mâine.
Putem merge undeva ?
Da.
Ce e locul ăsta ?
Un vechi atelier de bărci.
Într-o bună zi, eu și trupa îl vom aranja
și vom repeta și înregistra melodiile aici.
E perfect.
La fel și tu.
Adam.
Da ?
Nu am...
Gândește-te că e ca și cum am cânta muzică împreună.
Adam, nu are nicio logică.
Ba da, are.
Bine, dă-ți geaca jos.
Bine.
În regulă.
Avem patru corzi.
Avem coarda do, sol, re și la.
Și dacă ar fi să când piesa glissando, ar fi uite așa.
Și dacă aș cânta piesa pizzicato, ar fi uite așa.
Și dacă ar fi să cânt forte.
Știu cum e forte.
Terapie intensivă.
Da, e aici.
Cum te simți, frumoaso ?
Le-am spus că nu vreau să te las singură.
Nu o să te pierd din ochi.
Încă o victimă de la accident, soră Davis.
Tată, slavă Domnului.
Doamne, George.
O să fie bine ?
O să-i actualizăm fișa chiar acum.
Doctorul va vorbi cu dumneavoastră imediat.
Tată ?
Unde este ? Unde I-ați dus ?
Termin de completat fisa apoi e numai a ta.
Fata asta a trecut prin niște momente grele.
Da, și asta e partea ușoară. La accidente de genul ăsta...
Mama ei a murit pe loc. Tatăl a murit pe masa de operație.
Săracul copil se va trezi orfan.
Dacă o să se trezească.
Mamă.
Tată !
Te prind !
Te iubesc.
Teddy.
1814...
Teddy.
Bună, micuțule. Uită-te la camera asta.
Ai cea mai bună cameră din spital.
Ești bine ?
Exact. Doar odihnește-te.
Nu plec nicăieri.
Gran. Abia am ajuns.
Au spus că a trecut peste ce a fost mai greu.
L-au dus în cameră și am zis să trec pe la el
înainte să văd cum se simt Kat ș Den...
Nu au...
Doamne !
Scuzați-mă.
Acum eu am grijă de tine, Teddy.
Si indiferent ce s-ar întâmpla, n-o să te părăsesc.
O să reușim.
Trebuie să fac ceva.
Dar îți promit, Teddy.
Adam.
Ai venit.
Nu-I poți lăsa pe Teddy să crească fără o familie.
Trebuie să lupți.
Poți face asta. Trebuie s-o faci.
Mia !
Scuzați-mă. Domnule !
- Mia ! - Adam.
Mia !
Fiind cu Adam era ca și cum aș învăța să zbor.
Era excitant și înfiorător în același timp.
Primăvara aceea a fost magică.
Trupa lui Adam cânta în cluburi mai mari și la festivale, în diferite orașe.
După ce a absolvit, a avut și mai multe oferte.
Toamna, casele de discuri i-au remarcat.
Și pe mine m-au remarcat oamenii.
Am fost primul elev de liceu care a fost invitat
să cânte singură la recitalul facultății din toamnă.
Și deși Adam era plecat mai tot timpul,
când era în oraș, petreceam tot timpul împreună.
Nu pot să cred că mai trebuie să fac încă un an școală.
O să treacă repede.
Încă te gândești să aplici la Lewis & Clark ?
Da, bineînțeles. Au un program muzical grozav.
Am nevoie de un loc cu ajutor financiar.
Poate putem locui foarte aproape unul de celălalt.
Sau am putem economisi și ne putem muta împreună.
Serios ?
Asta sună perfect.
E bună.
Domnule, v-am spus că nu puteti intra acolo.
Cum adică nu pot intra ? Asta e bătaie de joc !
Domnule, nu puteți intra !
Calmați-vă.
Vizitele de la terapie intensivă
sunt doar pentru membrii familiei. Sunteți un membru al familiei ?
Bine, m-ați prins. Nu sunt rudă cu ea.
Haide, lăsați-I să intre !
Trebuie să chem paza ?
Adam.
Juilliard ?
Uită-te pe calculator și vezi de ce e nevoie ca să intri acolo.
Cică e cel mai bun loc.
Bineînțeles, dar e în capătul celălalt al țării.
Facultatea Lewis & Clark are un program de studiu foarte grozav.
În plus, toată viața mea e aici.
Te pot întreba ceva ?
Întotdeauna.
Ți-e dor de trupă ?
Ce te-a făcut să zici asta ?
Mereu ai spus că ți-ai părăsit trupa pentru a deveni un tată mai bun.
Dar erai un tată grozav și când erai în trupă.
Nu trebuia să renunți la ceva ce iubeai atât de mult pentru noi.
Scumpo, nu am renunțat la nimic.
Aventura aia se terminase
și era timpul pentru o nouă aventură cu voi.
Uneori în viața tu faci alegerile, alteori alegerile te controlează pe tine.
Are logică ce spun ?
Da.
Cred că datorită violoncelului am ajuns așa.
Poftim.
Crezi că trupa ar dori să se mute ?
Nu, de ce ?
Nu știu...
Să descopere locuri noi.
Poate în New York.
Nu prea văd cum. Noi suntem din Portland, știi ?
Da.
Trebuie să-ți spun ceva.
Trebuie să aud ce vrei să-mi spui.
O să cumpăr toate albumele astea.
O să cheltui toți cei trei dolari ?
Mai ușor, cheltuitoare mică.
Mamă, serios, mai mult mă emoționezi așa.
Scuze. Ignoră-mă.
Da, prefă-te că nu suntem aici.
Tată, sincer, cum a fost ?
Mi s-a părut fantastic, Mia.
Spui așa la orice.
Pentru că ești grozavă. Trebuie să te primească la probă.
Da, dar nu înțelegi.
E vorba de Juilliard.
Asta nu e doar un album punk,
unde arunci cu muzică în pereți și să te aștepți să sune bine.
Îmi pare rău.
N-am vrut să spun asta.
E inutil.
Nu sunt suficient de bună.
Ultima mi s-a părut grozav.
Serios ?
Cred că pot și mai bine de atât.
Atunci hai s-o facem.
Bine.
Da. Hai s-o facem.
Mi-e dor de tine de fiecare dată când pleci.
O să fiu plecat doar două zile. Poate mai mult.
Știu că o să fiți bestiali la City Limits.
Sigur nu poți veni ?
Sunt sigur că te pot băga în cutia de la chitară.
Aș veni, dar trebuie să mă duc la școală.
N-am crezut c-o să mai aud sunetul ăsta.
- Haide, trebuie să plecăm. - Bine.
- Mă întorc cât pot de repede. - Bine.
- Haide, trebuie să plecăm. - Ți-I aducem înapoi.
- La revedere. - Distracție plăcută.
O să ne distrăm.
Cum e concertul din Austin ? Vreun semn de la Adam ?
Nu, I-am sunat dar n-am primit nimic de la el încă.
E-n regulă. Adică e ocupat.
Da, așa e viața pe drumuri.
Nu-mi băga fața aia.
Vorbeam de lup.
Alo ?
Bună, scumpo.
Sunteți bogați și faimoși acum ?
Nu încă.
Dar casa de discuri Merge Records ne-a făcut o ofertă pe care nu o putem refuza.
A fost o nebunie.
Mai taci. Asta e grozav, Adam.
Da, ne-au organizat o petrecere chiar acum.
Mi-e dor de tine.
Femeie, mi-a vărsat șampanie pe telefon !
Alo ?
Așteaptă.
Scuze.
Mia, așteaptă.
Scuze, nu te văzusem.
Stai liniștit. V-am adus de mâncare.
Super. Mulțumim.
Ne pregătim pentru mâine seară.
E balul.
E primul nostru concert din oraș de când am semnat cu casa de discuri.
Adam.
Da ?
Am aplicat la Juilliard.
- Ce ? - Da.
E o școală uimitoare.
Da, știu despre Juilliard.
Dar nu-mi fac speranțe prea mari.
Nu e în New York ?
Da.
De ce nu mi-ai spus ?
Am încercat.
Dar am zis să-ți spun abia atunci când chiar am ceva să-ți spun.
Bine, și de ce îmi spui acum ?
Am primit o probă.
În San Francisco.
Juilliard. Mia, asta e...
Bravo. E fantastic.
Da, păi, n-o să fiu acceptată.
Dar e ceva important pentru mine că măcar am primit o probă.
Majoritatea oamenilor nu primesc.
Ei bine Yo Mama ar fi bine să-și păzească spatele. Nu-i așa ?
Concertul de la bal a fost diferit față de celelalte spectacole pe care le-au avut.
Erau mai uniți, mai buni și mai încrezători pe ei ca niciodată.
Și Adam părea...
Părea că devine o vedetă adevărat din toate punctele de vedere.
Sunt foarte buni. Îi ascult.
Mulțumesc. Mulțumesc că ați venit.
V-a plăcut spectacolul ?
Bun.
Mulțumesc, prieteni.
Bună.
Ați fost incredibili de buni.
Mă bucur că ai putut să vii.
Bineînțeles că am venit.
- Bestialule ! - Salut, amice.
- Nu pot să cred că ai venit. - Ce mai faci, frate ?
- Frumos spectacol. - Îmi poți da un autograf ?
Da, sigur.
Bine.
Scrie Willamette Stone.
Da, văd asta.
Poftim. Frumos tatuaj.
Dacă ești atât de plictisită încât te-ai pus pe citit,
poate că ar fi trebuit să rămâi acasă.
Încerc să-mi fac tema.
Și caut ce să-mi tatuez pe sânul stâng.
Ce se întâmplă ?
Am fost angajați în ultima clipă să cântăm în Seattle.
Trebuie să plecăm în seara asta, deci...
Cât timp ?
Nu știu. O săptămână ?
Zece zile ?
E greu de spus.
Da, dar aveam planuri împreună.
Îți amintești ? Cina de ziua mea ?
Așa-i, la naiba. Scuze.
E-n regulă. Mi-aș fi dorit doar să-mi fi spus.
Așa cum mi-ai spus tu despre Juilliard ?
Ca să știi, nici măcar n-am știut că trebuie să plecăm
până în seara asta, înaintea spectacolului, deci...
Deci asta înseamnă " Mă bucur că ai putut veni" la tine ?
De asta ești supărat pe mine ?
De ce aș fi supărat pe tine că te duci la o școală care e la 4.828 km distanță ?
Nu mă duc acolo, Adam. E doar o probă.
De care nu mi-ai spus, Mia !
În plus, aici nu e vorba de Juilliard.
E vorba de tine și de faptul că renunți la planul nostru.
Ești o mincinoasă !
Du-te naibii, Adam ! Nu am renunțat la nimic.
Sunt nebun, sau ai spus cumva că dacă ne-am muta împreună ar fi perfect ?
- Este... - Nu, știi ce ?
E-n regulă.
Mi-e indiferent.
Ce ? Tu poți să-ți urmezi visurile
dar eu nu mi le pot urma pe ale mele fără permisiunea ta ?
Ar trebui să stau și să aștept, sperând că te vei întoarce acasă o dată la 2 săptămâni ?
Asta e drept ?
M-ai mințit, Mia. Aveam planuri împreună.
Acum e un lucru. Apoi e altceva.
Am crescut cu chestii d-astea.
N-am nevoie de așa ceva.
Chiar dacă mă duc la Juilliard, tot o putem scoate la capăt.
Scumpule, ne putem trimite mesaje, putem vorbi pe Skype...
Skype ? Skype ?
Doamne, Mia ! Ai mai avut vreo relație la distanță ?
E vrăjeală.
Bine ? E ca și cum te-ai întâlni cu o fantomă.
Dar Skype-ul rezolvă totul, nu ?
Ești atât de naivă.
Nu știi nimic despre lume.
Nu pot să cred că mi-ai spus asta.
Vrei să-ți scriu pe ceva ?
Adam ! Scuze, frate, dar trebuie să plecăm
dacă vrem să ajungem la hotel înainte să răsară soarele.
Nu ! Nu, nu mă poți lăsa așa !
De ce nu mi-ai spus ?
Poate pentru că eram îngrozită de gândul că te-aș putea pierde.
Știi ce ? Tu fă-ți chestiile tale. Eu o să mi le fac pe ale mele.
Bine, dar ca să știi, tu ești cel care pleacă.
Da, în fine.
Domnul și doamna Hall ?
Da.
Mia e încă inconștientă.
Medicii pulmonari or să-i facă niște teste
să vadă dacă o pot scoate de pe aparatul de ventilare.
Deci, astea sunt vești bune.
Dacă poate respira de una singură.
Cu pacienții care sunt în comă, primele 24 de ore sunt critice.
Dacă își recapătă cunoștința...
- Adam. - Îmi pare rău, trebuie să plec.
Mâncarea e bună, dar servirea e puțin cam...
Îmi pare rău, dar așa stă treaba.
Nu e necesar.
Când deschidem cadourile ?
- Mia ? - O să fie distractiv !
Da, vrei s-o faci ?
Da, sigur.
Parcă spuneai că ești în Seattle.
N-avem niciun spectacol în seara asta și am zis să vin să te văd.
Ce e asta ?
E o replică de-a lui Jolari Hall din San Francisco.
Tavanul de unde vei da proba pentru Juilliard.
Ți I-am pus.
E intens.
Dacă îl vezi în fiecare seară, n-o să-ți mai fie așa teamă când ajungi acolo.
Ce dorești, Adam ?
Mia, îmi pare rău.
- Știu, sunt idiot. - Nu, nu.
Nu poți dispărea din viața mea așa și apoi să apari când îți vine ție.
Știu, doar că...
Oamenii din viața mea au obiceiul să dispară și când ai început să-ți faci planuri...
N-o să mă pierzi.
Adam, te iubesc.
Dar ultimele două zile au fost brutale.
Știu.
Știu, și pentru au fost la fel.
La mulți ani.
Ei bine, măcar știu că tu I-ai împachetat.
Taci și deschide-I. Haide.
E un violoncel și o chitară.
Înțelegi ?
Doamne, te urăsc.
Când ai știut că te pricepi să cânți ?
Nu știu.
Haide.
Când ți-ai dat seama ?
De fapt, într-o seară.
Când am început să cântăm.
Chiar înainte de spectacol, Liz mi-a spus să mă duc la magazin
și să-i iau un Red Bull.
Și m-am dus și acolo era un bețiv care își cumpără o sticlă de whisky.
Și mi-am dat seama că este el.
Tatăl meu.
Și am înghețat.
S-a uitat la mine și apoi a plecat.
Habar nu avea cine eram.
La naiba, Adam.
În noaptea aia am cântat ca un nebun.
Nu mi-a păsat dacă era bine sau nu.
Știam că nimic altceva nu mai contează.
Până acum.
Până te-am întâlnit pe tine.
Atunci când cânt, îmi imaginez că sunt în violoncel.
E mica mea căsuță.
Serios ?
De fapt, nu.
O fac ca să agăț băieții.
- Te-am agățat pe tine, nu-i așa ? - Da.
Da.
Cum ar trebui să găsesc tăria de a rămâne ?
Cum m-aș simți dacă m-aș trezi orfană ?
Să nu mai simt mirosul clătitelor gătite de tata ?
Să nu mai stau lângă mama, vorbind încet în timp ce spălăm vasele ?
Dar cum să plec ?
Sora medicală a spus că eu controlez totul.
Dacă trăiesc sau mor ține de mine.
Și asta mă îngrozește mai mult ca orice.
Mia Hall.
Succes.
Mulțumesc că m-ai adus, bunicule.
A fost...
Mulțumesc.
Mia.
Voiam să-ți spun că ți-am văzut proba.
Din culise.
Nu eram sigur dacă acel violoncel o să scape cu viața.
Știu. Nici eu nu știam că pot face asta.
Ei bine, poți.
Ai fost neînfricată.
Ai dat tot ce ai avut mai bun.
Mia...
Ai ceva special în tine.
Și tatăl tău a avut, dar nu i-am spus niciodată.
Nu prea m-a interesat de muzica lui
și nu vreau să fac aceeași greșeală și cu tine.
Dacă cei de la Juilliard nu te acceptă, atunci sunt proști,
pentru că ceea ce ai făcut tu acolo a fost magic.
Mulțumesc, bunicule.
Te-ai întors.
A fost un cântec foarte frumos, Adam.
Încă lucrez la el.
Cum a fost ?
I-ai dat pe spate la probă ?
O să-ți dea bursă ?
M-am descurcat bine, ai putea spune.
Dar zici că am cântat pentru niște statui.
Ei, haide. Cred că te-ai descurcat mai bine decât crezi.
Și dacă nu...
De fapt...
Adam, am cântat mai bine ca niciodată.
Parcă zici că eram posedată și muzica pur și simplu... ieșea din mine.
Doamne, n-am mai simțit așa ceva până acum.
Mi-aș fi dorit să fi văzut asta.
Și eu.
Știi, pentru prima dată, chiar am simțit că pot face asta.
De ce nu m-ai sunat după probă ca să te lauzi ?
Știu că trebuia, dar...
Nu vreau să ne certăm, bine ?
Știu. Nu vreau să ne certăm.
Bine, ai cântat mai bine ca niciodată.
Ar trebui să sărbătorim.
Cum de nu mi-ai compus niciun cântec ?
Nu știu, nu mă pricep să compun despre ceea ce mă face fericit.
Dacă vrei să-ți compun ceva, trebuie să mă înșeli sau ceva.
Ce trebuie să fac pentru un album întreg ?
Haide. Nu fi lacomă.
Nu cred că o să iau proba.
Mai erau o sută de copii acolo.
Înseamnă că nu trebuie să aleg, nu ?
Dar dacă o să iei proba, ai ales deja, nu-i așa ?
Mia, ce naiba ? Nu o să fiu nenorocitul
care te oprește să te duci la Juilliard.
Dacă eram eu în locul tău, mă lăsai să mă duc.
Dar, dar într-un fel, deja am făcut-o.
Tu te duci la propriul tău Juilliard.
Da, știu.
Dar sunt încă aici.
Bine ? Și sunt îndrăgostit nebunește de tine.
Da, și eu.
Aici erai.
Te-am căutat peste tot.
Cred că spectacolul tău cel mare a fost anulat, nu ?
De parcă mi-ar păsa.
- Imi pare rău, sunt... - Nu, e-n regulă.
Înțeleg.
Din prima zi...
Din prima zi când am trecut pe lângă clasa aia și am văzut-o cântând, mi-am dat seama.
Doamne, sunt un nenorocit.
Nu, Adam. Nu începe.
A luat proba ? Juilliard ?
Nu știu.
Scrisorile au fost trimise vineri.
Cred că azi trebuia să afle.
Nu pot.
N-o pot pierde din nou.
Să mergem.
Acum ce facem ?
Trebuie să intru acolo. Trebuie s-o văd.
Scuzați-mă.
Bună, e o fată... naște chiar acum în baia de la etajul trei.
E acolo și scoate niște sunete de zici că se sufocă,
țipă și e sânge peste tot !
Nu e sanitar deloc,
avem nevoie de cineva acolo chiar acum.
Bine...
Chiar avem nevoie de cineva acolo chiar acum !
- La naiba ! - Du-te.
Scuză-mă, tinere, ți-am spus că nu ai ce căuta aici.
Paza ! Să vină paza ! Acum !
Mia Hall ?
Te rog, vreau doar să simt cum mă atingi.
- Mia. - Te rog.
- Jos mâinile ! - Haide.
- Nu. - Ce faceți ?
- Dați-mi drumul ! - Nu-i puteți face asta !
Am încercat cu frumosul.
Nu știi ce înseamnă s-o faci cu frumosul nici dacă te-ar lovi în față, cucoană.
Încetează.
- Willow ? - Willow ?
Ce naiba se întâmplă ?
Încercau să intre la terapie intensivă.
Da, pentru ca asistenta Jabba nu ne lasă s-o vedem pe Mia.
Îi cunosc personal, mă ocup eu de ei de aici înainte.
Bine, ține-i în salonul de așteptare.
La ce naiba vă gândeați ?
Trebuie s-o văd pe Mia.
Va avea nevoie de voi acum mai mult ca niciodată.
Ce se întâmplă ?
Willow, ce se întâmplă ?
Willow, de ce nu ești cu Teddy ?
Willow.
La naiba.
Teddy !
Domnule și doamna Hall.
- Teddy. - Eu sunt dr. DeVenne.
- Teddy ? - Îmi pare nespus de rău.
Unde este ?
A făcut o hemoragie epidurală.
Am făcut tot ceea ce am putut ca să-I salvăm.
Nu !
Nu va putea niciodată să joace baseball la un coș adevărat.
Nu va învăța să șofeze.
Nu va săruta niciodată o fată.
Nu mă poți prinde.
Nu se va îndrăgosti niciodată.
Doamne !
Nu vreau...
Doamne, nu vreau...
Nu vreau să mai fac asta.
Vreau să se termine !
Dă-mi fișa.
Abdomenul e dur. Plin de fluid.
Doamne. Splenectomie, contuzie la cap, i-a cedat și un plămân.
- Trebuie să ne grăbim. -Presiunea arterială și pulsul e în scădere.
Să o ducem înapoi în sala de operație. Haideți.
Faceți loc. Deschideți ușile, vă rog.
- Liftul ! - Faceți loc.
Știu că venim ?
În regulă, scumpo, noi te putem ajuta doar cu atât.
După asta, totul ține de tine.
Dumnezeule, Mia.
- Doamne. - Adam.
La revedere, Adam.
E timpul.
Toarnă-mi și mie. Da.
- Nu ! - Mulțumesc !
Noroc.
Nouă, opt, șapte, șase...
- Aici erai ! - Iată-mă !
Cinci, patru...
Trei, doi, unu.
Un an nou fericit !
" Chiar și când pierdeau timpul, ei nu pierdeau timpul. "
" Timpul pe care îl petreceau împreună nu putea fi pierdut. "
Cine a spus asta ?
Un tip dintr-o carte.
Și despre ce e vorba ?
Un cuplu dintr-un film.
Ceea ce vreau să spun e că...
Da, maestro ?
Vreau să spun că putea să vorbească despre noi.
Putea.
Promite-mi.
Promit.
Stai, ce promit ?
Că vom petrece și următorul revelion împreună.
Chiar dacă vom fi în locuri diferite, am să te port în inima mea.
Nu, nu mă mulțumesc cu asta. Fără Skype.
Fără mesaje. Vreau să fim împreună.
Scumpule, știi că nu putem promite asta.
Cred că amândoi știm încotro se îndreaptă asta.
Da, așa se pare.
Lucruri vechi...
- În regulă. - Delicios !
La ce te uiți ?
Pentru că suntem fascinați.
- Tu ! - Fascinant.
Acum ești cu spatula.
- Un toboșar. - Bate la tobe cu ea.
Dați-mi farfuriile Pregătiți-vă.
Uite-o c-a venit.
Un an nou fericit !
Dacă încă ești amețită, te pedepsim.
Dacă nu ești, trecem cu vederea.
Clar nu sunt.
Ai lipsit toată noaptea. Povestește-ne.
Cum a fost petrecerea ?
Bună.
Dar Adam ?
În regulă, oameni buni. Să mutăm petrecerea în altă cameră.
Haideți.
Ia și cocktailul.
Ne ducem să vedem Rose Parade.
Haide, să mergem.
Îmi pare rău.
Doamne, e scârbos.
Nu e scârbos.
Doamne.
Tu speli, eu usuc.
Da.
O să ne facă să ne simțim mai bine.
Apă caldă, săpun.
Doamne.
Sunt un dezastru.
Am avut un an și jumătate perfect împreună.
Și acum fiecare a luat-o pe drumul lui.
S-a terminat ?
Da.
Ar trebui să te desparți de cineva pentru că nu îl iubești.
Nu pentru că îl iubești nebunește.
Ce știu eu, nu-i așa ?
Știi destule.
Doar că e foarte inoportun să te îndrăgostești la vârsta ta.
Mai ales dacă e dragoste adevărat.
Știi, dacă nu eram muzicieni, puteam să...
Puteam să mergem la facultate împreună.
Ca niște oameni normali.
Normal nu există, Mia.
Toate relațiile sunt grele.
Nu trebuie să-ți spun asta.
Da, știu.
Nu da vina pe muzică.
Da, dar din cauza muzicii ne-am despărțit.
E o prostie, Mia. Știi bine asta.
Ce o să fac ?
Sunt ruptă în două.
Te duci la Juilliard și vei cânta cât poți de bine cu violoncelul.
Sau nu.
O să rămâi cu Adam și o să ai o grămadă de aventuri uimitoare.
Sau nu.
Sau poate mâine, Pământul va fi lovit de un asteroid.
Sau nu.
Viața e un mare haos dezordonat.
Și tocmai asta o face frumoasă.
Orice ai decide, eu sunt alături de tine.
Oricum ar fi, câștigi.
Și de asemenea, oricum ar fi, pierzi și ceva.
Ce să-ți spun, scumpo ?
Iubirea adevărată e nenorocită.
Bunicule.
Bunicule, ce să fac ?
M-am tot gândit ce ar vrea Denny ca eu să-ți spun.
A fost un tată grozav, nu-i așa ?
În mod sigur a fost mai bun ca mine.
Îmi amintesc ziua când a renunțat la trupă.
S-a ridicat și a spus:
" Gata, a venit timpul. "
Am fost surprins.
Nu mi-a plăcut niciodată trupa lui,
dar știam cât de importantă era aceasta pentru el.
Și I-am întrebat: " De ce renunți ?"
Și mi-a spus:
" Te sacrifici pentru copiii tăi. "
" Pentru copiii tăi. "
A spus-o fără ca măcar să clipească.
De asta a renunțat la trupă.
Pentru Teddy.
Pentru tine.
Când te-a auzind cântând atât de bine...
Cred că atunci și-a dat seama.
Talentul tău incredibil...
Nu-i venea să creadă.
Și tot ce voia să facă e să-ți ofere mai mult.
A renunțat la trupă, și-a vândut setul de tobe
și ți-a cumpărat acel violoncel.
Sacrificii.
Asta facem pentru cei pe care îi iubim.
Și uite care e sacrificiul meu, Mia.
Vreau să trăiești.
Vreau asta mai mult ca orice pe lume.
Vreau să lupți cât poți de tare ca să rămâi cu noi.
Dar, ceilalți fiind morți, știu că nu e ceea ce ți-ai dori.
S-ar putea să-ți fie prea greu să continui să lupți, deci...
Dacă vrei să pleci...
Vreau să știi că poți s-o faci.
Poți s-o faci.
Înțeleg.
Mulțumesc.
Bunicule ?
Bună.
Au venit atât de multe persoane să te vadă încât le-am pierdut numărul.
Sunt 30 de persoane în salonul de așteptare.
Unii sunt cunoscuți de-ai tăi, alții nu.
Dar noi suntem familia ta.
Încă ai o familie, Mia.
Uite.
Asta e poza mea preferată cu tine.
Dintotdeauna.
Erai atât de fericită în ziua asta.
Și indiferent ce s-ar întâmpla, așa o să mi te amintesc mereu.
Cea mai bună zi din viața mea a fost cea la care nici nu mă așteptam.
Era Ziua Muncii.
La începutul toamnei, înainte ca relația mea cu Adam să ia o întorsătură.
În anumite moduri, era doar o cină de familie normală.
Dar avea ceva special.
Veneau din ce în ce mai multi oameni.
Toți prietenii din trupa tatălui meu
și toți prietenii noi din trupa lui Adam.
Willow și Henry au venit și ei cu copilașul lor.
Tata a scot grătarul de la subsol.
Și și-a petrecut ziua cu Teddy făcând burgeri.
Când a început să se întunece, Henry s-a gândit să facem un foc de tabără.
Mia !
Nici gând ! Nu cânt pentru voi !
Nu pentru noi, ci cu noi.
Serios, Mia, dacă nu cânți tu, o sa când eu.
Ai auzit vreodată cum fac 1000 de pisici când mor ?
Haide, Hall. Cântăm împreună.
Chiar te urăsc.
Așa, Mia.
Trebuie să ne cânți, Mia.
Mereu am crezut că violoncelul
e un instrument pe care îl poți cânta doar de unul singur.
Probabil de asta m-a făcut mereu să mă simt atât de confortabil.
Doar eu și violoncelul meu.
Dar în noaptea aceea, stând lângă focul de tabără,
cântând cu Adam și ceilalți, mi-am dat seama că mă înșelasem.
Violoncelul nu e un instrument pe care îl poți cânta doar de unul singur.
Face parte din ceva mai amplu.
Chestia e că... Mama și tata mereu au avut momentul lor.
Și Adam pe a lui.
Și eu eram invidioasă pentru că nu îl avusem pe al meu.
Până în noaptea în care am făcut focul de tabără.
Ăla a fost momentul meu.
Acolo îmi era locul.
Așa s-a simțit fericirea.
Dar nu mai pot avea asta niciodată.
Imediat după piesa asta.
Adam.
Mia.
N-o spune.
Rămâi.
Știu că o mare parte din viața ta va fi mereu distrusă
din cauza a ceea ce s-a întâmplat astăzi.
Nu sunt idiot încât să cred că o pot rezolva.
Nu poți.
Dar am fost la tine acasă.
Și a trebui să mă urc pe balcon ca să pot intra, așa cum făceam.
Și am găsit scrisoarea asta.
Am intrat prin efracție la tine în casă și ți-am furat corespondența,
așa că s-ar putea să fiu căutat de poliție.
" Dragă Mia, îmi face o mare plăcere să-ți spun... "
Mia, ai luat proba.
Ai fost acceptată la Juilliard. Mia, ai reușit
Am fost acceptată.
Și dacă vrei să vin cu tine, o să vin.
Bine, o să mă mut la New York.
O să fac tot ceea ce dorești.
Doar te rog, rămâi.
Ești casa mea, Mia.
Nu-mi pasă unde o să fim, atât timp cât o să fim împreună.
Acum știu asta.
O să fac orice dacă rămâi.
Nu pot.
Știi că nu pot.
Încă lucrez la el, dar...
Mi-ai compus un cântec.
Respiră adânc, respiră ușor.
Sunt aici pentru tine.
Așteptând.
Rămâi puternică, rămâi tânără și observă lumea.
Nu trebuie să-ți fie teamă.
Aștept.
O să te revăd curând.
Cum poate o inimă ca a ta
Să iubească o inimă ca a mea ?
Cum am trăit până acum ?
Cum de am fost atât de orb ?
Atât de orb.
Mi-ai deschis inima...
Încă ai o familie.
Toată dragostea ta
Mi-e suficient
O să fac orice dacă rămâi.
Dacă vrei să pleci, vreau să știi că poți s-o faci.
Cum am trăit până acum ?
Mia.
Traducerea și adaptarea: Al_Mic. Subtitrari-Noi Team/www. subtitrari-noi. ro
Add me on Facebook: Floryn Gabriel
www . OpenSubtitles . org