Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
Numele meu e Dalton Russell.
Fiţi foarte atenţi la ceea ce zic
pentru că îmi aleg vorbele cu grijă şi niciodată nu mă repet.
V-am spus numele meu. Asta e "cine" -le.
"Unde" ar putea fi descris cel mai uşor printr-o celulă de închisoare.
Dar este o mare diferenţă
între a fi închis într-o celulă minusculă şi a fi în închisoare.
"Ce"-ul este uşor.
Recent am plănuit şi am pus în aplicare
evenimente pentru a realiza jaful de bancă perfect.
Asta e şi "când" -ul.
În cee ce priveşte "de ce" -ul, dincolo de evidenta motivaţie financiară,
e cât se poate de uşor.
Pentru că pot.
Ceea ce ne lasă doar cu "cum."
Şi în asta constă, cum ne-ar spune Bard-ul,
dificultatea.
OMUL DIN INTERIOR
Aşadar, mama ta îmi spune de
o anumită tânără care te ajută cu proiectul Triborough Bridge?
- Bine? - Da, bine.
E nebun.
- Acum? Pe Strada 51? 50... - Da, acolo e chiar acum.
E pe strada 40, el... Nu, e încă pe Strada 47, dar e un spaţiu mult mai mic.
Ce trebuie să...
Da, o să luăm homar. O să-l trec în contul domnului Ansinori.
Mă rog. E o întâlnire cu unul din clienţii săi sau ceva de genu'.
Pentru că a trecut peste un an de-acuma. Da.
Vreau să-i sucesc gâtul tipului ăstuia, jur pe Dumnezeu.
Şi ce?
Şi ce? Sunt flori. Puteau fi pentru bunica lui.
Puteau fi pentru mine. E ziua mea de naştere, aşa că...
Bine, atunci poate sunt ale unui client.
Bine. E amuzant.
Am un tip în faţă care crede că nu-l văd că se uita la mine.
Fantastic. La naiba s-o ia.
- Scuzaţi-mă. - Da.
Aţi putea vorbi puţin mai încet, vă rog?
Vorbiţi cam tare la telefon. Vă rog.
Da. Bine.
Nu vreau să-i deranjaţi pe ceilalţi clienţi.
- Îmi pare rău. - În regulă?
- Da, am înţeles. - Mersi.
Era un tip de la securitate.
Nu ştiam că eram într-o bibliotecă. E o nenorocită de bancă.
Manhattan Trust.
... din Yale. Şi lăbarul ăsta nenorocit pentru care lucrez.
Mulţumesc.
Scuzaţi-mă. Domnule?
Uşor.
Toată lumea la podea! Acum!
Jos la pământ!
Aveţi patru secunde! Oricine mai stă în picioare e împuşcat!
Unu! Doi! Trei!
Dă-te înapoi de la tejghea! Ia-ţi mâna de la butonul acela!
Mâinile pe podea! Acum!
Vai... Ce... Ce e asta?
- Todd, ce-o să facem? - Ce dracu vrei să fac eu?
- Capu' jos, grasule! - Bine!
Faţa la podea!
Primeşti acelaşi tratament ca şi ceilalţi, rabinule..
Jos.
Acum, prietenii mei şi cu mine facem
o mare retragere de bani de la această bancă.
Oricine ne stă în cale are parte de un glonţ în creier.
Stai jos, moşule! Pune mâinile jos!
- Faţa la podea. - Bine, sunt jos! Sunt jos!
Hei, domnule ofiţer, iese fum de acolo.
Un posibil 10-30. Manhattan Trust. 20 Exchange Place.
Am ostatici.
Dacă vă apropiaţi de uşa asta, o să încep să omor oameni.
Nu glumesc, măi.
Centrala. Dă-mi un 85.
Înapoi, domnule! Înapoi! Tu!
- Drace! - Înapoi! Înapoi!
Staţi după colţ!
Centrala, dă-mi un 85.
Hoţ cu o armă. Posibili ostatici.
Repet, posibili ostatici. 20 Exchange. Manhattan Trust.
Scumpo, mă bat pentru viaţa mea aici.
Keith, de fiecare dată când purtăm conversaţia asta, e acelaşi lucru.
- "Nu acum". - Ascultă. Ascultă.
Ştii pe ce gheaţă subţire umblu eu acum
cu chestia asta cu banii? Vor să mă închidă.
Dacă aceşti 140,000 de dolari nu apar undeva curând,
lucrurile se vor îngreuna pentru mine. - Dar nu i-ai luat.
Sigur că nu, scumpo. E doar vreun dealer mincinos
încercând să-şi salveze pielea turnându-mă.
- Până la urmă, va dispărea. - Apoi ce?
- Cum rămâne cu noi? - Apoi, ştii tu, voi ajunge în Clasa Întâi
şi vom avea destui bani să cumpărăm o casă mai mare şi apoi, ştii tu...
De ce trebuie să purtăm conversaţia asta de fiecare dată când fratele tău este închis
- sau e prins furând o maşină? - E singura rudă pe care o am.
Bine, îmi pare rău scumpo. Eşti bine?
- Încă mă iubeşti? - Şi mie îmi pare rău.
- Încă mă iubeşti? - Te iubesc, scumpo.
Bine. Big Willie şi gemenii pentru tine când mă întorc.
- Eu am cătuşele. - Eu am arma.
Pa, Big Daddy.
- Big Willie şi gemenii, ai? - Corect.
Josnicul ei de frate, are trei capete de acuzare, unul pentru jaf armat.
A renunţat la liceu la vârsta de 17 ani. N-are un os cinstit în tot corpul său
şi e prea prost al naibii să facă ceva cum trebuie. Chiar şi ca infractor.
- Nu poţi să scapi de el? - Aş putea, nu-i aşa?
Nu, ea îl iubeşte. Ce o să mă fac? Să-l arunc în stradă?
- Ce crede despre tine? - E încântat.
Să fie cu un detectiv care doarme în camera alăturată,
tragandu-i-o lu' soră-sa. Şi apoi încearcă să dea vina pe mine.
Ştii tu, "Dacă aveam o casă mai mare, n-am mai avea problema asta."
Desigur, dacă ne-am căsători altfel ar sta lucrurile.
- Şi ce nu e bine la asta? - O nuntă. Mobilă. Copii.
Ştii cât costă un inel cu diamant?
- Haide, omule. Ai mai fost căsătorit. - Te rog. Aveam 21 de ani.
- Da, dar îi dai un inel? - Da, dar nu vrea să mă sune înapoi.
- Voi sunteţi poliţişti? - Vai, drace! Ne-a ghicit!
Crăciunul a venit mai devreme pentru tine anul acesta.
Jaf de bancă. O situaţie cu ostatici. 20 Exchange Place.
- Ce? - Grossman e în vacanţă. Tu te ocupi.
Şi cum rămâne cu chestia cu Madrugada? Chestia cu banii?
- Credeam că eram în cuşcă. - Tocmai ţi-am aruncat un os.
În ceea ce mă priveşte, încă mai lucrezi aici,
- dar dacă nu te simţi pregătit... - Nu, nu, e pregătit!
Bine. Bine.
Te las în pace, aici. Nu mă face să arăt ca un prost.
- Asta e scumpo. Spectacolul! - Da.
Te-au sunat, măi. La naiba!
Cred că ar trebui să fiu fericit. S-ar putea să fiu dat afară de la I.A.B.
Uite tot ce trebuie să ştii. Intri neînarmat.
Şeful celor răi îţi pune arma la cap şi te face să te pui în genunchi.
Te uiţi în jur. Sunt cinci oameni înarmaţi cu Uzi - uri îndreptate spre tine.
Doar imaginează-ţi-i în izmene.
Ce zici de costume portocalii şi lanţuri?
- Aşa, Keith. Poţi să faci asta, omule. - Ferea, răilor. Vin.
După colţ! Înapoi!
Ţi-am spus, mişcă! Mişcă!
Dă-i înapoi pe oamenii aceia! Scoate-i naibii de aici!
Bine, băieţi, imediat ce ajungem sus, îi vreau pe toţi afară.
Fereastra de la etajul doi. Acum.
- Lasă-i acolo! - Să mergem! Acum!
Sergent, ce ai?
Am un tâlhar în bancă. O posibilă situaţie cu ostatici.
Cine e de serviciu azi? Cine-i şefu' tău?
- Sergentul Hernandez. O să-l chem aici. - Cheamă-l aici.
- Sergent Hernandez, eşti acolo? - Aici sunt. Ia zi.
Sergent, îl am aici pe sergentul Collins. El a chemat asta.
Poţi să vii de partea cealaltă?
Redirecţionez, sunt pe drum. Să mergem.
Înapoi! Du-te împrejur, pe după colţ.
Înapoi, înapoi. Trebuie să asigurăm asta.
- Collins? Ce ai? - Hernandez.
Am un tâlhar înarmat înăuntru. Spune că are nişte ostatici acolo.
Toată lumea, capul sus! Să facem ceva loc!
Haide. Aşezaţi-l. Bine.
Avem situaţia sub control.
Păşiţi înapoi, vă rog!
- Păşiţi înapoi! - Înapoi! Mulţumesc.
Nu se întâmplă nimic.
O să vedeţi diseară la ştiri.
Păşiţi înapoi, vă rog.
Domnule Case?
Bună dimineaţa, Katherine. Ce pot să fac pentru tine?
Domnule, e un jaf în desfăşurare la una din sucursalele noastre.
Vai, Doamne.
- A fost vreo cineva rănit? - Nu cred, dar sunt ostatici.
Ce groaznic.
- Care sucursală e? - Numărul 32. 20 Exchange Place.
- Care? - 20 Exchange Place.
Mulţumesc Katherine.
Îmi pare rău, domnule Case.
Dumnezeule mare.
Scoate-i pe oamenii ăştia de aici. Haide, deschideţi porţile astea.
Pe trotuar. Intră.
Sergent Collins, primul la locul faptei. Tu eşti negociatorul?
Aşa e. Detectivul Frazier. Acesta e detectivul Mitchell. Ce ai pentru mine?
Nu multe. Am văzut că banca a fost umplută cu fum.
Uşa era încuiată. Am încercat să arunc o privire înăuntru
şi unul din hoţi deschide uşa, şi-mi propteşte un 357 în faţă,
ţipând într-un accent străin că omoară ostaticii.
- Ai mai văzut şi oameni înarmaţi? - Nu, domnule. N-am putut să văd absolut nimic.
- Ai auzit ceva înăuntru? - Nu, domnule,
dar cu 357 ălă proptit în faţă, nu pot fi prea sigur. Îmi pare rău.
Bine.
Bun, bun. Bun, bun, bun, bun. Ai făcut o treabă bună, sergent.
Ţi-a mai fost proptită vreo armă în faţă vreodată?
- Da, o dată. - Serios?
Da, de către un puşti de 12 ani.
- Cum a fost? - N-a fost una din cele mai bune zile.
Pariez. Bine, păi, uite.
Imediat ce clarificăm treburile, îţi vom da drumul, bine?
Dacă nu vă deranjează aş prefera să mai stau pe aici o vreme,
cel puţin până luăm legătura.
Asta îmi place să aud, sergent.
Ce? Haide. De ce faci asta? De ce îmi faci asta?
Ce se întâmplă? Yo.
Toţi angajaţii băncii, să ridice mâinile!
Angajaţii băncii de parte asta! Restul, acolo!
Acum, vreau ca toată lumea să îşi scoată telefoanele şi cheile
din buzunare şi poşete şi să le ţină în aer.
- Cum te numeşti? - Peter.
- Peter şi mai cum? - Peter Hammond.
- Unde ţi-e telefonul, Peter Hammond? - L-am lăsat acasă.
Peter, gândeşte-te foarte bine la cum vei răspunde la următoarea întrebare
pentru că dacă răspunzi greşit, pe mormântul tău va scrie,
"Aici zace Peter Hammond, erou,
"care a încercat vitejeşte să împiedice un strălucit jaf de banca
"încercând să-şi ascundă telefonul mobil,
"dar a sfârşit prin a fi împuşcat în nenorocitu' de cap."
Acum, Peter Hammond,
unde ţi-e telefonul mobil?
Îţi spun, aşa am făcut. L-am lăsat acasă.
Bine, am dat-o-n bară. Îmi pare rău. Te rog.
Hei. Nu-ţi face griji.
Lasă-mă să vorbesc cu tine! Te rog, te rog, ascultă-mă.
Lasă-mă să explic.
Ajutor! Ajutaţi-mă.
Opreşte-te!
Mai e cineva mai deştept ca mine pe aici?
- Şi tu eşti? - Vikram Walia.
Vikram Walia. Mersi, Vikram.
Hei, domnu'.
Păstrează-l.
Bărbaţii aici. Femeile aici.
Mişcaţi!
Vreau ca toţii să vă dezbrăcaţi şi să rămâneţi în lenjeria intimă.
Acum.
Doamnă?
Crede-mă. Asta e singura situaţie în care ţi-aş cere asta.
- Dar dă-ţi naibii jos hainele. - Nu.
Ar trebui să-ţi fie ruşine de tine.
Ce-i cu tine mishegoyim?
Dă-i drumu'. Fă-mi pe plac.
- Dă-ţi jos afurisitele de haine, doamnă. - Nu!
Stevie?
Să mergem!
Acum, vreau ca toţi
să vă puneţi costumele şi măştile acestea.
Sunt Shon Gables, de la CBS 2 News, lângă Manhattan Trust Bank,
unde investigatorii tocmai ne-au spus,
că banca a fost jefuită.
Suspectul sau posibilii suspecţi sunt înăuntru,
împreună cu un număr necunoscut de ostatici.
- Căpitane Darius? - Da.
Sunt detectivul Frazier. Acesta e detectivul Mitchell.
Salutare.
Poate vă amintiţi, am rezolvat chestia cu spitalul de pe Strada 93,
în timpul instrucţiei mele?
Da. Ce mare păcat a fost.
Da, a fost. A fost.
Deci, ce avem?
Am un număr necunoscut de suspecţi şi un număr necunoscut de ostatici
şi o bancă şi în jur de un milion de spectatori şi nu văd nimic acolo înăuntru,
- aşa că sunt într-un fel ocupat. - Înţeleg.
Felul în care merg treburile, domnule Frazier, e că eu discut cu domnul Grossman.
Aşa că dacă ai nevoie de ceva, poţi vorbi cu el, bine?
Nu, nu e bine, căpitane.
Detectivul Grossman e plecat în vacanţă,
aşa că detectivul Frazier e marea sculă azi, bine?
Acuma, dacă ai nevoie de ceva, poţi vorbi cu mine, bine?
Cred că va trebui să fie bine şi aşa.
Aşa va fi. Ai veste pentru noi?
- Berk! - Yo!
- Adu-le ăstora nişte veste! - Bine.
- Şi trece-le pe lista de comandă. - Bine.
Ştii ce? O să mă dau din calea ta
şi o să te las pe tine să preiei frâiele aici, bine?
O să mă anunţi când eşti pregătit cu un instructaj detaliat?
- Bine. - O să facem o plimbare până la restaurant.
Nu intra în banca fără să ne anunţi în prealabil, da? Bine?
- În regulă. - Mi-a părut bine să te văd, căpitane.
Nu ar trebui să fim acolo?
Hai să-l lăsăm ceva timp. Să vedem ce face. Haide.
Până ce îşi asigură poziţia şi se prinde de aşezarea fizica,
doar o să ne părăsească.
Dacă începe spectacolul, ne va suna. Crede-mă. L-am văzut la treabă.
E decizia ta, Keith.
Vrei să-mi aduci aia, te rog? Cred că e, nu-i aşa?
Ăsta e singurul lucru pe care l-am învăţat de la Grossman,
dacă tipii ăştia nu au prea mult respect pentru ceea ce facem.
- Ce vrei să zici? - Păi, pentru ei o situaţie tactică.
Faptul că noi suntem aici înseamnă că e o latură psihică pe care ei nu o înţeleg.
- Ţi-am spus, te poţi descurca. - Da.
Tot aştept pe cineva mai sus pe lanţul trofic să apară şi să spună,
"Uite ce facem".
Ce s-a întâmplat la spital?
Un tip s-a împuşcat, şi-a împuşcat prietena. Mulţumesc.
Ţi-am spus, am
o boală de inimă.
Ridică-te.
Puneţi-vă jos afurisitele de arme!
- Nu mişca! Nu mişca! - Nu trageţi! Nu trageţi!
- Nu mişca! Nu mişca! Vino aici! - Nu am...
- Vino aici, vino aici, vino aici! - Lucrez la bancă!
În genunchi! Jos în genunchi, acum!
- Ei m-au trimis aici! - Acum!
- Au spus să staţi la distanţă! - Încătuşează-l.
Dacă vă apropiaţi de bancă, va arunca afară două cadavre!
- Cine a spus asta? Cine? - Nu ştiu cine!
Tipu' cu nenorocita de armă mare!
- Ăla! - Bine, stai pe picioare. Să mergem.
- Sunt patru acolo înăuntru! - Haide
Hristoase!
- Calmează-te! - Să mergem!
- O să fiu la televizor? - Da. O mare celebritate. Să mergem. Haide.
A fost vreun moment în care să cred că s-ar putea să nu-mi mai văd familia din nou? Da.
Da, m-am gândit la asta. Adică, la început, nu eram...
Erau prea multe de făcut în acel moment.
Ştii, cu o armă în faţă, dar după o vreme eu...
Ştii, m-am gândit la...
Da.
La soţia mea, ştii la a nu-mi vedea soţia din nou.
Copiii mei. Am un fiu în vârstă de 10 ani, o fiică de 17 ani.
Da, m-am gândit la asta, omule. Ce crezi?
Ăia sunt copii mei.
Frumos.
Dă-i drumu'.
Domnişoară White, vreau să fiţi sigură
că singura mea intenţie e să petrec timpul în minunatul dumneavoastră oraş
şi să mă bucur de tot ceea ce are de oferit.
Şi nici o treabă cu unchiul tău?
De fapt, am foarte puţine de-a face cu el zilele astea.
Mi s-a spus că nu l-ai văzut de 9 ani. Aşa e?
- Sunteţi foarte bine informată. - Trebuie să fiu. Da?
Îl am pe domnul Arthur Case la telefon pentru dumneavoastră.
Va trebui să terminăm asta aici.
Voi avea nevoie de o copie a contractului de cumpărare,
cererea de ipotecare şi celelalte acte,
- şi vom ţine legătura. - Mulţumesc, domnişoara White.
Pe aici, domnule.
Arthur Case? Eşti sigur?
- Asta a spus. - şi-a rostit numele, pur şi simplu?
Nu secretara lui a spus că era la telefon?
- Nu, doamnă. - Bine. Fă-mi legătura.
Bine.
- Sunt Madeleine White. - Domnişoară White, sunt Arthur Case.
Bună dimineaţa, domnule Case.
- Ne-am cunoscut formal? - Nu, domnule, nu cred.
Totuşi, întotdeauna apari
la petrecerile mele de 4 iulie din Southampton.
Da, cunoaştem cam aceleaşi persoane.
Aşa se pare.
Voi trece direct la subiect.
Am o mică problemă care are nevoie de cineva
cu abilităţi speciale şi discreţie totală.
Eşti o astfel de persoană sau am fost greşit informat?
Spuneţi.
Pot să te iau cu maşina din faţa clădirii tale de birouri în cinci minute?
- Voi fi jos. - Mulţumesc.
Au avut un fel de plan ingenios
pentru a ne deruta
şi a ne priva de orice fel de a ne controla.
Erau... Erau foarte
insistenţi şi totuşi, ciudat de detaşaţi.
Tot ce ştiu că se numeau unul pe celălalt sub diferite variaţii ale numelui Steve.
Steven, Steve-O, Stevie.
Şi pe tine cum te numeau?
Nu mi-au spus în nici un fel. Doar mi-au spus...
Mă minţi. Spune-mi adevărul, acum Mă minţi.
Spune-mi... Uită-te la mine şi spune-mi adevărul.
Au avut scoase AK-47. Patru din ei.
- Ştii multe despre arme. - Nu.
- Nu ştiu nimic despre arme, doar că... - Dar ştii că au avut un AK-47.
- Toată lumea ştie ce e ăla un AK-47. - Toată lumea?
Toţi care au văzut un film de acţiune decent ar trebui să ştie.
- Aţii mai jefuit vreo bancă înainte? - Glumeşti?
Eu să jefuiesc o bancă? Nu.
- N-aţi furat niciodată un dolar? - Niciodată.
- Niciodată? - Niciodată.
Ştii ce?
- A fost o singură dată. O singură dată, o singură dată.
Am furat 5 cenţi din poşeta bunicii odată.
Era poloneză.
Obişnuiam să mă duc la ea şi să spun, "Mamă, toh nicklah, toh nicklah."
Într-o zi, i-am deschis poşeta şi erau 5 cenţi acolo.
I-am luat.
Ăla a fost singurul lucru pe care l-am luat vreodată.
Uite, n-am vrut să-ţi fac probleme acolo.
Las-o baltă. Care-i povestea, căpitane?
Ei bine, ostaticul pe care l-au eliberat era Herman Gluck, 73 de ani.
Avea dureri în piept. L-au luat medicii în grijă.
I-au zis să spună că dacă se apropie vreun poliţist de uşă
vor arunca două cadavre.
Crede că sunt trei hoţi. Spune că au intrat îmbrăcaţi ca nişte zugravi.
E şi un sistem video în bancă.
Acuma încercăm să le scoatem
de la biroul central de pază al Manhattan Trust, dar va dura ceva timp.
Avem strada închisă. Am oameni la geamuri.
Verificăm canalele cu D.E.P.
Cum rămâne cu telefoanele?
Le-am tăiat şi le-am redirecţionat către M.C.C. Suntem singurii pe care îi vor suna.
Celularele sunt monitorizate şi putem bruia zona oricând.
Dar vrem să o păstram liberă în caz că un ostatic reuşeşte să ia legătura cu noi,
dar până acum nimic.
- 911? - E pe ecran.
Orice apel legat de o bancă e direcţionat direct la noi.
Ei bine şi cu asta am terminat, detective.
Da.
Da, încă nu-i sun.
Pardon?
Ceva tot nu e bine încă, ştii ce vreau să zic?
Nu îl voi suna să întreb ce pot să fac pentru el.
Să vedem ce face.
E decizia ta.
Acum, domnule Case, ce-ar fi să vă explic modul meu de a lucra?
Te rog. Ar fi drăguţ.
Ei bine, spuneţi că sunt amintiri de familie în cutia dumneavoastră de valori.
E în regula.
Dar din propria mea experienţă, oameni ca dumneavoastră pun oamenii care lucrează pentru ei
şi care se ocupă de astfel de lucruri să facă asta .
Şi când ei nu pot, ei bine, nu mă suna pe mine.
Oamenii lor mă suna pe mine.
Aşa că, imediat, ştiu că e ceva în cutia aceea
de care nu vreţi ca ajutoarele dumneavoastră cele mai apropiate să ştie.
N-am nimic împotrivă.
Spuneţi-mi că nu trebuie să ştiu ce e în cutia aceea şi nu trebuie să ştiu.
Dar dacă îmi spuneţi că e o grămadă de cartonaşe vechi cu baseball
şi aflu că sunt codurile de lansare pentru o rachetă nucleară,
atunci să spunem doar că nu mai avem nici o înţelegere.
- Ai terminat? - Da.
Ce e în cutia aceea, tânără domnişoară,
mi-a aparţinut înainte de a te naşte.
E foarte valoros şi nu prezintă vreun pericol nimănui.
Cu excepţia dumneavoastră.
Bine. Păi, mai întâi sunt bărbaţi cu arme acolo,
aşa că nu pot garanta nimic. De acord?
- Desigur. - Bine.
Acum, ce vă face să credeţi că vor să vă jefuiască cutia?
Nu cred asta.
Atunci, de ce nu îmi spuneţi cum aţi vrea să se termine asta?
Aş prefera ca nimeni să nu se atingă de cutia mea de valori vreodată.
Nu ei, nu tu şi nici autorităţile.
Şi cu cât se termină mai repede situaţia, cu atât voi fi mai fericit.
- E destul de detaliat pentru tine? - Nu.
Conţinutul acelei cutii
are mare valoare pentru mine.
Atâta timp cât rămâne secret.
Şi dacă e dat în vileag?
Voi fi supus unor întrebări dificile.
- Aşa că, rămâne încuiată sau dispare. - Exact.
- Poţi face aşa ceva? - Da.
Sper că da. Trebuie să zic, nu pot fi decât sceptic.
Oricine v-ar fi dat numărul a făcut aceeaşi înţelegere.
Evident, trebuie să fi fost satisfăcut.
Steve?
E timpul lui Steve-O.
Am ieşit să arunc o privire la ce au mai aranjat ăştia pe aici.
Ghici ce am găsit?
Ostaticul pe care l-au eliberat a spus că tipii
ăştia au intrat îmbrăcaţi ca nişte zugravi, nu?
Da.
Probabil furată.
Pune-i să o verifice şi să o caute de amprente.
- Toată lumea e pe recepţie? - Da, sunt acolo.
- Eşti sigură că e numărul corect? - Cu siguranţă.
Bine. Tot nimic.
Avem imagini.
Ia să vedem.
Ce s-a întâmplat cu camera de acolo?
Aşteaptă. Stai, stai, stai.
Da, acolo era. Tipul de acolo.
Parcă ar orbi camera cu bliţul.
E ciudat, nu-i aşa? Parcă nu mai vede nimeni altcineva.
- Crezi că e destul de luminos, ai? - Ar putea fi infraroşu.
- Ce-i aia? - Bec cu infraroşu.
Vezi tu, oamenii nu îl pot vedea, dar o cameră video îl sesizează.
Ar putea elimina camerele fără ca cineva să ştie.
Da, da, da, da.
A dezactivat camerele pe la ora 10:00.
Deci, timp de aproximativ două minute,
nu avem evidenţa persoanelor care au ieşit sau intrat din bancă. Grozav.
Miriam, de cât timp erai acolo înainte să înceapă totul?
A durat doar câteva minute.
Păi, poţi să ne spui ce s-a întâmplat după explozii şi fum?
Ne-au spus doar să ne punem capetele jos. Şi apoi să închidem ochii.
Şi apoi îmi aduc aminte de unul din ei
spunându-le celorlalţi să se ducă jos şi să aranjeze camerele.
- Camerele video? - Nu ştiu.
Mai vrei să ne spui ceva?
Nu, doar că...
- Eşti sigură? - Da, eu...
Ai putea să ne dai numele hoţilor, poate?
Făceam mişto de tine, scumpo.
- Eşti bine? - Mulţumesc.
Bine.
- A fost destul de groaznic. - A fost rău?
Adică, ne-au făcut să ne dezbrăcăm.
Ne-au pus să ne dăm jos hainele.
Nu înţeleg de ce au trebuit sa facă asta.
Eu doar am crezut că...
Am crezut că voi fi ucisă.
Bine.
- Bine, draga mea. - Bine.
- Pot pleca? - Nu.
- Nu? - Nu, trebuie să stai.
- Trebuie să rămâi. - Nu, poţi pleca.
Nu, rămâi. Nu, pleacă.
Tu ai jefuit banca?
- Tu ai făcut-o. - Tu ai jefuit banca?
- Nu. - Sigur?
- E mişcare la uşa din faţă. - Să mergem.
Lasă arma jos! Nu trageţi! Nu trageţi!
Nu mişca! Nu mişca!
Are vreun aparat la el.
Am spus să îţi pui mâinile pe cap şi să te pui naibii în genunchi!
Am spus să pui mâinile pe cap şi să te oui în genunchi acum!
Are mâinile legate! Are mâinile legate.
- Jesus, verifică-l. - Bine.
- Sunt unul dintre ostatici! - Cu grija.
Uşor, fii foarte atent, acum. Uşor.
Nu-l pot vedea de unde stau.
Îl văd. Pot să trag. Vreo armă?
- Cine eşti? - Vikram Walia. Lucrez la bancă.
Bine. Vikram? E asta o bombă?
- Drace! Un arab nenorocit! - Ce? Nu. Sunt sikh!
- E aia o bombă? - Nu.
- Răspunde-mi, Vikram. E asta o bombă? - Nu.
- Ai capcane pe tine? - Nu, drace, nu.
Bine, Vikram, trebuie să te linişteşti.
- Jesus, ajută-mă. - Nu ştiu.
Doar priveşte. E foarte multă mişcare în banca aia.
- Echipă, ocupaţi-vă de el. - Mike, acum, prinde-l.
Ce dracu? Uşor, uşor.
Dă-te de pe... E turbanul meu. Dă-te. Uşor.
Dă-te... Turbanul meu! Uite, imbecilule, dă-mi turbanul înapoi!
Haide, taci din gură. Relaxează-te.
Ce naiba faci? Dă-mi turbanul înapoi.
- Nu poţi să-mi smulgi aşa turbanul. - Mai taci o dată.
- Ce naiba? - Haide, mişcă.
Ia-ţi mâinile de pe mine!
Şi la 11:00 şi la 12:00...
Şi nu uitaţi de întâlnirea de la 1:00 cu cancelarul Joel Klein.
- Madge. Ce zi... - Domnule.
Madeleine! Ce mai faci?
Sunt bine, dar mersi pentru că m-aţi atât de repede.
- Sigur. Madge, am terminat aici? - Da, domnule primar.
Pe aici, domnişoară White.
Întotdeauna am timp să mă îmbrac cu un costum şi
să mănânc mâncare gratuită pentru o cauză nobilă.
Pe cine mai salvăm săptămâna asta?
Păi, fac un tur de susţinere
pentru Fundaţia Memorială Joseph Freidkin pentru Cercetări asupra Coloanei Vertebrale
şi organizăm colecta anuală luna viitoare.
Dacă aţi putea veni ar da atât de bine.
Ar fi plăcerea mea. Mai pot face altceva pentru...
- Ce dracu' vrei? - O favoare.
- Nu mai spune. De care? - Ultima pe care ţi-o voi cere vreodată.
La asta mă gândeam şi eu.
Ştii despre situaţia asta cu ostaticii.
Sunt pe cale de a afla. Ce are de-a face cu tine?
În regulă, păi, trebuie să fiu atentă la ea.
Aşa că, vreau să mă duci acolo şi să-i spui oricui ar fi şefu'
să îmi facă orice favoare.
Ţi-ai ieşit din minţi.
Dacă era uşor, nu ne-ar constrânge, nu-i aşa?
- E imposibil. - Nimic nu e imposibil.
Trebuie să îţi retragi câţiva lunetişti, atâta tot.
S-ar putea să anunţ vreo câţiva.
Atunci exact asta vei face.
Eşti o curvă extraordinară.
Mulţumesc.
A fost o situaţie foarte tensionată de câteva ore de-acuma.
E neclar câţi ostatici sunt înăuntru
şi cu câţi hoţi are poliţia de-a face.
Oficialităţile spun că totul a început ca un jaf la Manhattan Trust,
dar s-a transformat în această situaţie cu ostatici.
Negociatorii sunt aici la locul faptei, muncind din greu
şi e încă neclară situaţia posibililor răniţi
Desigur, vă vom ţine la curent cu cele mai noi informaţii
şi vom rămâne aici la locul faptei pe parcursul desfăşurării evenimentelor.
Acestea au fost cele mai noi informaţii în josul Manhattan - ului.
Transmiţând în direct, sunt Sandra Endo. Predau legătura.
"Protejează şi serveşte" pe naiba. Unde mi-e turbanul?
Nu vorbesc cu nimeni fără turban pe cap.
Face parte din religia mea, să-mi acopăr capul
în semn de respect faţă de Dumnezeu. Sunt sikh.
Bine, o să îţi găsim turbanul.
Apropo, nu-s arab, aşa cum voi poliţiştilor m-aţi numit afara.
Acum, nu, nu cred că ai auzit asta.
S-au întâmplat multe. Erai probabil dezorientat.
- N-am auzit asta. - Am auzit ce am auzit.
Vă dau ce informaţii vreţi.
N-am nevoie de asta. Am nevoie de turbanul meu. Face parte din religia mea.
- O să-ţi aducem turbanul. - O să-l găsim noi pentru tine.
Nu, nu, nu. Nu "o să mi-l aduceţi". Îmi vreau turbanul acum.
Trebuie doar să începi să te gândeşti la oamenii din bancă acum.
E o situaţie periculoasă.
Trebuie să începi să ne spui despre ce se întâmplă în bancă.
Putem vorbi despre asta mai târziu. Vom chema un ofiţer să vină aici.
Poţi să scrii o plângere dacă vrei.
Dar deocamdată, trebuie să ne ocupăm de situaţia asta.
Mai întâi mă bateţi şi acum vreţi ajutorul meu.
Trebuie să începi să te gândeşti la colegii tăi de la servici.
Mi-aş putea cere scuze în numele întregului NYPD,
dar nu noi am fost acolo. Noi suntem detectivi.
- Vom încerca să aflăm... - Ce vreţi să ştiţi?
- Câţi au fost? - Cred că erau în jur de patru.
- Câţi ostatici? - Nu ştiu câţi ostatici, 20, 30.
M-am săturat naibii de rahatu' ăsta. Ce s-a întâmplat cu drepturile mele civile?
De ce nu mă pot duce nicăieri fără să fiu agresat?
Sunt aruncat afară dintr-o bancă. Sunt ostatic. Sunt hărţuit.
Mă duc la aeroport.
Nu pot să trec de securitate fără o alegere "aleatoare".
Aleatoare, pe naiba Aproape că mi-am pierdut slujba...
Pariez că poţi să iei un taxi, totuşi.
Cred că asta e una din părţile bune.
Pune-ţi gheaţa pe faţă.
"Două autobuze cu rezervorul plin. Un avion cu rezervorul plin
şi piloţi la JFK, la capătul pistei. "
Ne dau timp până la ora 9:00 seara să facem asta,
apoi omoară câte un ostatic la fiecare oră în faţa camerelor de televiziune.
"Banca e securizată cu Semtex. Vă vom demonstra dacă e necesar."
- Orice ai face, nu le da un avion. - N-o să fie nici un avion. Poate un autobuz. Poate.
Până nu vorbesc cu ei, nu primesc nimic. Nici măcar o ceaşcă de cafea.
Deocamdată, aşteptăm.
Hai să-i lăsăm să se întrebe ce facem, bine?
Scuzaţi-mă domnilor detectivi. Acesta e Arthur Case.
- El e... - Sunt preşedinte, Consiliul Director.
- Al băncii. Vrei să vorbeşti cu el? - Sigur că da.
Domnule Case, ce mai faceţi? Sunt detectivul Frazier.
Ceva anume ce credeţi că ar trebui să ştim?
Nu. Doar mă gândeam dacă aş putea fi de vreun ajutor.
- Au formulat vreo cerere? - Vor un avion.
Înţeleg.
Aţi vrea să aranjez eu unul pentru voi?
Îmi pare atât de rău. Trebuie să fi înţeles greşit.
E chiar în regulă, domnule Case.
Cum putem da de dumneavoastră dacă avem nevoie?
Păi, ăia sunt oamenii mei acolo, ştiţi
şi aş vrea să stau aici o vreme. Şi nu vă voi deranja.
Voi fi foarte liniştit chiar... Sergent Collins!
Domnule Case, vom încerca să vă ţinem la curent cum putem mai bine,
dar va trebui să ne scuzaţi deocamdată, bine?
Pe aici, domnule. Mulţumesc foarte mult.
- Cu siguranţă - Pe aici, domnule.
- Mulţumesc foarte mult. - Şi vă mulţumesc tuturor foarte mult.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Pe aici, domnule.
"Cincizeci de oameni înfometaţi au nevoie de mâncare acum."
În regulă. Suntem gata cu dispozitivele de ascultat?
Voi avea nevoie de 15 minute imediat ce luăm mâncarea.
Pizza e cea mai bună. Fără sandwich - uri.
E pe bune? Tu eşti pe bune?
Pai, dacă trimitem, să zicem, 10 cutii de pizza cu transmiţătoare,
poate o să prindem ceva conversaţie dacă le dăm motiv să se adune în grup.
Dă-le la fiecare câte un sandwich, e albă sau neagră.
Se mai pot mişca şi eu nu am 50 de emiţătoare.
- Ce-i asta? - E un aparat de înregistrat digital.
Apeşi pe el şi va înregistra timp de jumătate de ora.
- Căcaturi a la James Bond. - Păi, le poţi cumpăra de pe Amazon.
- O să ceri un ostatic? - Deja ne-a dat unul, nu-i aşa?
Dacă cer încă unul şi refuză, ce ne facem?
Nu, ştie ce face.
Ne-a dat un ostatic. O să-i dăm ceva mâncare.
Nu vreau să fiu prins păcălindu-l pe tipul ăsta.
La naiba cu rahatu' ăsta. Uite, vor să mă
împuşte pentru că mi-am dat jos masca, n-au de cât
Vrei să ne omori pe toţi?
Vrei să te calmezi? Care naiba e diferenţa?
Sunt acolo şi jefuiesc o bancă!
- Nu vezi că l-au nenorocit? - Taci.
Crezi că ne-au îmbrăcat aşa de amuzament, puńeta?
- N-am idee. - Te rog taci.
... de ce ne-au făcut să ne îmbrăcăm cu toate rahaturile astea.
Probabil că pentru că atunci când poliţiştii vor intra încercând să ne salveze
- o să fim împuşcaţi cu toţii. - Vai, Dumnezeule!
E un plan grozav, dar nu, mersi.
Ţi-am spus să taci! Lasă-l!
Nu! Te rog nu-mi face asta! Te rog, nu.
O să fac cum spui! Nu! Ajutor! Ajutor!
Te rog, nu! Nu!
Unul din tipi a vorbit cel mai mult.
Le-a spus tuturor celorlalţi ce să facă.
- Deci vorbeau între ei? - Nu-i puteam auzi.
Ne-au băgat în nişte camere.
Uşile erau încuiate tot timpul.
Nu ştiam ce fac.
- Ai auzit vreo ceva din ce au spus? - Am probleme cu auzul.
- Înţeleg. - Port aparat auditiv.
- Unde e? - E în urechi.
- Să vedem. - Lasă-mă să văd.
- Da, ia să le vedem. - Da, e un aparat auditiv.
Ăla e celălalt, de acolo?
Ce e partea roşie, de acolo? Ce face aia?
Au culori diferite. E nevoie de două diferite...
Şi deasemenea pentru a face deosebirea între stâng şi drept.
- Deosebirea între stâng şi drept? - Da.
Bine de rau.
Nu înţeleg.
- Steve? - Pardon?
N-am spus nimic.
Steve. Aşa te cheamă? Steve?
Stevie? Steve-O?
- Cât te vor plăti? - Pardon?
- M-ai auzit. - Nu, nu te-am auzit.
- Cât te vor plăti? - Cine mă va plăti?
- Ai fost implicat în acest jaf? - Cu siguranţă nu.
Ai fost implicat în această situaţie?
- Ce situaţie? - Nu minţi. Nu minţi.
Dacă ne dă bacşiş, îl păstrez.
- Lasă arma jos! - Atenţie la arma aia!
În regulă, toată lumea să se relaxeze. Calmaţi-vă. Calmaţi-vă.
Calmaţi-vă naibii!
Ce faci?
Sunt detectivul Keith Frazier, Echipa de Negociere pentru Ostatici.
Care-i treaba?
Bine. Sper ca pizza să fie bună. S-ar putea să fie puţin reci.
Ascultă, poţi să ridici receptorul oricând vrei.
E o linie directă la mine.
Mi-ar face plăcere să vorbesc cu tine.
Mi-a făcut plăcere să vorbesc cu tine.
Drace. Ruşi nenorociţi.
Sună la Operaţiuni. Vezi dacă poa' să facă rost de un traducător rus aici imediat.
Şi aduceţi nişte saci pentru cadavre.
Sper că ştii ce faci.
Pentru că dacă băieţii mei se apucă de tras cu sălbaticii ăia nenorociţi...
Bine, bine, bine. Mitch?
Verifică cu oricare din ostatici.
Află dacă au auzit rusă sau accente ruseşti cât au fost acolo.
Vom fi bine.
Nu!
La podea!
Haide, scumpo. Să mergem. Să mergem.
Nu mai plânge! Taci naibii din gura!
Intră acolo! Stai jos! Puneţi-vă măştile!
Haide, să mergem. Haide, ţâţe.
- "Ţâţe"? Cu cine dracu' vorbeşti? - Să mergem. M-ai auzit! Taci naibii din gura!
- De ce? - Mişcă-ţi curu' ăla gras! Să mergem! Haide!
"Cur gras"? Îţi baţi joc de mine?
Dacă nu taci naibii din gură, o să-mi bag picioru' în curu ăla gras al tău!
Puneţi-vă măştile!
Puneţi-vă mâinile pe podea!
Bine, bine.
La podea. Mâinile sunt pe podea
Măştile puse!
Mâinile la pământ!
Haide, ţâţe, să mergem.
Drace. Stai jos! Stai jos!
Ea era la rând în faţa mea.
El era contabilul de pe rândul meu.
Tipul ăsta era la dreapta mea şi copilul lui era în faţa lui.
Se juca pe un joc portabil.
Îmi aduc aminte de ea.
- De ce îţi aduci aminte de ea? - Ţâţe faine.
Îţi aminteşti să fi văzut vreunul după?
Da, am văzut-o pe ea o singură dată după aceea.
- Cum poţi fi sigur că ai văzut-o din nou? - Puteam să văd sub costum.
Nu poţi ascunde aşa ceva.
Tipul ăsta, aproape că ne-a omorât pe toţi.
Cum?
Au dus opt sau nouă dintre noi într-un birou pentru o vreme.
Tipu' ăsta şi-a dat jos masca şi vorbea de parcă nu îi era frică.
"Nu trebuie să port nenorocita asta de mască," ştiţi?
Aşa că, intră, îl trage din cameră şi îl pocneşte puţin.
- L-ai mai văzut după aceea? - Nu.
- Era bine? - Părea în regulă.
Tu...
- Mai recunoşti pe cineva din camera aia? - Nu pot fi sigură în legătură cu ceilalţi.
Nimeni?
- De ce nu te mai uiţi? - Ştii, eram speriată.
Dar înainte să înceapă?
Nu te-ai uitat în jur în timp ce aşteptai la coadă?
Vorbeam cu prietenul meu la telefon.
Vrei să mai faci o poză?
Aş putea să mă aplec să ridic un creion.
Mă rog.
Tipul ăsta.
Un nesimţit.
Ce dracu? Asta nu e rusă.
Nu? Ce naiba e?
Nu e poloneză. Nu e maghiară.
Bulgară, poate.
E central-europeană. Într-un fel.
Asta e? Adică, tu eşti expertul în lingvistică.
Ce? Nu.
- Ce crezi? - Pai, bine.
Ei bine, asta e New York.
Cineva de pe stradă trebuie să ştie ce e.
Probabil că vânzătorul de hot-dog.
Berk, pune aia pe difuzor pentru mine. Scuze.
Scuze!
Ştie cineva ce limbă vorbesc? Cineva?
Yo, omule.
Hei, Phil, lasă-l pe tipu' ăla să treacă. Haide.
- Ştii ce limbă vorbesc? - Da, vorbesc albaneză.
- Albaneza? - Albaneza. Din Albania.
Ce caut eu aici?
Yo, sunt arestat pentru vreo ceva?
Nu, nu eşti arestat. Haide. Haide.
- Bine. Ce spun? - N-am idee ce spun.
N-ai idee? Credeam că ai spus că vorbeşti albaneza.
Nu. N-am spus niciodată că vorbesc albaneza.
Ai spus că vorbeşti albaneza.
N-am spus niciodată că vorbesc albaneza.
Atunci de unde ştii că e albaneză?
Fosta mea prietena şi părinţii ei sunt albanezi.
Părinţii ei nu ştiau o boabă engleză.
N-am idee ce spun,
dar pot să vă spun că limba e 100% albaneza.
- 100%? - 100%.
Sună la Consulatul Albaniei. Vezi dacă pot să aducă pe cineva aici
să ne traducă asta. Fă-o repede.
Bine, stai în spate pentru mine, bine?
Haide, măi, nu din nou.
Dubiţa a fost furată cu două zile în urmă, dar e curată. Fără amprente.
- Nimic? - Nimic.
Albaneză?
Omule, cum ţi-am spus, 100% albaneză.
Fără-ndoiala.
- Hei. - Mersi.
Yo, yo, yo. Uite-l pe nenorocit.
Hei, yo, credeai că o să scapi, nu-i aşa?
Cum funcţionează jocul ăsta?
Primeşti puncte dacă faci mizerii, cum ar fi să furi o maşină sau să vinzi droguri.
Şi pierzi puncte dacă cineva îţi fură maşina sau te împuşcă
Haide, scumpete
Ia d-aci! Ia d-aci! Ce? Ce? Ce?
Mai zi ceva acum! Nu te aud!
Mănâncă asta! Mănâncă aia! Mănâncă asta! Mănâncă aia!
Te-ai dus, scumpete! Eşti mort! Pa-pa!
Iisuse!
Care-i rostul?
Cum ar spune omu' meu 50, "Îmbogăţeşte-te sau mori încercând."
Yo, ai primi o nebunie de puncte pentru jefuirea băncii.
- Crezi că asta e tare? - Sigur că da. Şi tu încerci să fii plătit.
Termină-ţi felia. Te duc înapoi la tatăl tău.
Trebuie să vorbesc cu el despre jocul ăsta.
- E bună? - Cu siguranţă.
Va fi bine.
Grozav.
Vei fi acasă în curând.
Asta se întâmplă.
- Domnule? - Da.
- N-am avut noroc la Consulatul Albaniei. - Ce vrei să spui?
Nu puteam să-mi dau seama despre ce vorbea tipu' ăla. Cred că voia bani.
Şi am încercat la departamentul de stat. Durează o lună.
Bine.
- Sun-o. - Eşti nebun?
- O urăsc pe târfa aia. Haide. - Ai spus că vorbeşte albaneza, nu?
- Da, a fost născută acolo. - Sun-o.
O să regret asta.
- Cine e detectivul Frazier? - Aici.
- O am pe Ilina Maria aici. - Miritia.
- Ce mai faci? - Bună.
Ce mai faci?
- Ce-i asta? - Amenzi de parcare. Poţi să le rezolvi?
Da, o să văd ce pot să fac.
Poţi să asculţi asta şi să ne spui ce zic?
Nu poţi fuma aici.
Drace. Dă-i drumu'.
Ce-i aşa amuzant? Ce, ştii despre ce vorbesc?
Ştiu despre ce vorbesc. Ştiu până şi cine e.
Ştii cine e? Adică le ştii numele?
- Cine? Adică, cine e? - Amenzi de parcare?
- S-au rezolvat. Cine e? - E Enver Hoxha.
- Cine? - A fost preşedintele Albaniei.
Aşteaptă.
Vrei să spui că fostul preşedinte al Albaniei e acolo şi jefuieşte o bancă?
Enver Hoxha e mort.
Aia e o casetă cu el zicând că poporul albanez e un mare popor.
Sunt oameni nemuritori. Nu mi-aş face griji.
E o casetă. Eşti sigură?
A trebuit să ascult toate prostiile astea la şcoală.
"Comunismul e grozav. Capitalismul e rău. Lenin, Marx, bla, bla, bla."
E Enver Hoxha. E o casetă.
Bine. Bine, păi, domnule ofiţer, poţi să o duci acasă.
Şi fă-mi o favoare, bine? Ai grijă unde parchezi data viitoare, da?
Deci, acuma ne pun sa ascultam şi casete.
Ştiau că o sa le băgăm microfoane.
Da, pe buna dreptate ca ştiau ca o sa le bagam microfoane. Şi ştiau şi cum.
Şi ce înrautaţeşte situaţia, voiau sa le bagam microfoane
ca sa ne poata trimite sa cautam cai verzi pe pereţi.
Ultima oara când am fost pacalit în aşa hal, m-a costat cinci dolari.
Cinci dolari?
Da, Tijuana. Nu întreba.
Uita-te la... Da-o naibii.
- Detectiv Frazier. Încântat de cunoştinţa. - Placerea e de partea mea.
Ea e Madeleine White.
- Ce mai faceţi, domnişoara White? - E o onoare, domnule detectiv.
Domnişoara White s-ar putea sa te poata ajuta.
Bun. Bun. La ce v-aţi gândit?
Are ceva influenţă în astfel de chestiuni
din motive pe care nu le pot împărtăşi cu tine.
Ce încercaţi să spuneţi, domnule ?
Ce vrea primarul să zică e că că sunt în joc aici lucruri
care vă cam depăşesc competenţa. Fără supărare.
Şi se oferă să ajute.
Păi, ce-ar fi să îi spui primarului să-mi ridice salariul la nivelul adecvat
şi s-a rezolvat problema.
Din câte aud, asta s-ar fi întâmplat cu mult timp în urmă
dacă erai puţin mai diplomat. Dar o putem discuta cu siguranţă.
Uite, glumesc. Vreau să zic, ajung la Clasa Întâi când ajung la Clasa Întâi
Dacă vreţi să grăbiţi asta, n-o să vă conving să nu o faceţi.
Apoi mai e şi problema celor 140,000 de dolari care par să fi dispărut
in cazul Madrugada .
Înţeleg.
Păi, nu am avut nimic de-a face cu asta.
Da, Collins, avem lunetişti la ferestrele de aici.
Avem băieţi în clădirea de alături. Băieţi sus pe acoperiş.
Încercăm să facem rost de schiţele băncii
ca să putem înţelege sistemul de ventilaţie. Poate reuşim să intrăm.
Ei bine ? E acesta preşedintele Albaniei ?
- La telefon. - Destul de amuzant.
N-ar trebui să tragi cu urechea la ce vorbesc oamenii.
Păi, ar fi bine să te obişnuieşti, amice.
N-o să fie prea multă intimitate acolo unde te duci tu.
Ai dreptate.
De azi într-o săptămână, o să sorb dintr-o pińa colada
într-un jacuzzi cu şase fete pe nume Amber şi Tiffany.
Mai degrabă o să faci duşuri cu doi tipi pe nume Jamal şi Jesus,
dacă înţelegi ce vreau să spun. Şi uite veştile proaste,
ca ceea sorbi tu, nu e o pińa colada.
- Poate îţi plac astfel de lucruri, ai ? - Chiar vrei să mă enervezi.
Bine, uite cum stăm.
N-am nevoie de raportul tău nenorocit, Serpico.
Îţi spun eu cum stăm.
- Sigur, sigur. Eu dor voiam... - Uite cum stau lucrurile.
Îmi aduci ce am cerut.
Le pregăteşti la ora pe care ţi-am spus-o
sau rămâi pe aici şi o să mă vezi făcând exact ceea ce am zis că voi face. Clar ?
Foarte clar. Încerc să-ţi fac rost de ceea ce vrei.
Dar trebuie să înţelegi asta.
Ştii, nu e ca şi cum oraşul New York are avioane 747 aşteptând zile ca aceasta.
Înţelege că dacă nu-mi pregăteşti avionul,
- atunci ai putea la fel de bine să trimiţi un dric.
Te rog.
Să ne concentrăm asupra modului în care putem
să ne alegem amândoi cu ceea ce vrem, bine ?
Hei ! Nu eşti atent.
Dacă îmi faci rost de ceea ce vreau, n-o să omor pe nimeni.
În regulă. Mă ocup. Mă ocup.
Hai doar să încercăm să-i calmăm, bine ?
- Nu îţi par calm ? - Ba da.
Ba da.
- Aşadar, domnul Damerjian... - Damerjian.
- Damerjian. E asta în albaneză ? - Spune-mi doar Kenneth.
- Kenneth ? - E asta albanez sau...
E armean.
Care-i diferenţa ?
Detective, am fost născut în Queens.
N-am fost niciodată în Armenia, Albania. Am fost la surfing în Australia o dată.
Îmi daţi un pahar cu apa ?
- Ţi-e sete ? - Gâtul mi-e uscat.
- Nu sunt nervos. - Ţi s-a uscat gâtul ?
- Mi s-a uscat gâtul. - I s-a uscat gâtul.
- Vreau doar un pahar cu apă. - Rahat !
Când începi să ne spui ce s-a întâmplat cu adevărat...
- Vreau doar un pahar cu apă. - Gâtul lui e uscat.
- Uite. Vrei nişte cafea ? - Nu, e în regulă.
- Nu beau aşa ceva. - Nu, dă-i drumu'.
Ştiai că jefuiesc banca ?
Nu ştiam că jefuiesc banca până ce nu mi-au proptit o armă în faţă.
De asta le-ai ţinut uşa deschisă ?
De unde ştii că au jefuit banca ?
Pentru că mi-au proptit o armă în faţă...
Asta nu înseamnă ca jefuiau banca.
Au luat bani ? I-ai văzut luând bani ?
Am fost într-o bancă şi am fost încuiat pentru cine ştie cât timp.
- Bine. - Legat într-o cameră. Te-am văzut când m-ai văzut.
M-ai văzut văzându-te.
- Asta ai spus ? - Da.
Eram legat în cameră. M-ai văzut legat fedeleş când ai intrat.
Ascultă, eu nu pot să fac miracole pe aici. O să am nevoie de mai mult timp.
Păi, poate dacă ai folosi timpul pe care ţi l-am pus la dispoziţie mai eficient,
n-ai mai avea problema asta.
- Ce vrei să spun ? - Că avionul meu e pregătit
Bine, ascultă.
Îţi promit, Dumnezeu mi-e martor, încerc să o rezolv cât pot de repede.
Doar că va mai dura câteva ore.
De ce să-ţi mai dau timp ?
Păi e simplu. Îmi dai mai mult timp, primeşti ceea ce vrei.
Nu-mi dai timp, nu primeşti ceea ce vrei.
N-ai nimic de pierdut.
Între timp, o să mai trimitem ceva mâncare.
Am o întrebare pentru tine, Dacă răspunzi corect, îţi dau mai mult timp.
- Şi ? - Ştii ce se întâmplă dacă nu.
Care valorează mai mult ?
Toate trenurile care trec prin Grand Central Station într-un an,
sau copacii tăiaţi pentru a tipări toţi dolarii în circulaţie ?
Uite un indiciu. E o întrebare capcană.
Ce naiba e asta ? Ne jucăm acum ?
Sunt trenurile.
Banii americanii nu sunt tipăriţi pe hârtie. Ci pe bumbac.
- Da, am auzit asta. - Da, aşa e.
- Bine. - Deci n-a fost tăiat nici un copac.
- Eşti sigur ? - Da. 100%.
Bine.
Am răspunsul.
- Stai puţin. Stai puţin - Te sun înapoi.
E o capcană. Amândouă au aceeaşi valoare.
Spune-i că amândouă valorează acelaşi lucru. Nici una nu valorează nimic.
Nici una nu valorează nimic sau amândouă au aceeaşi valoare ?
Spune-i că au aceeaşi valoare.
Fă-o acum.
Amândouă au aceeaşi valoare. M-am prins.
- Ei bine ? - Amândouă au aceeaşi valoare.
De data asta, să trimiţi sandwich -uri.
E destul de bine. Tipu' ăsta e nebun.
A spus, "Grand Central Station."
Grand Central Terminal e gara.
- Grand Central Station e oficiul poştal. - E oficiul poştal.
Se înşeală. Cine se înşeală ?
Infractorul numărul unu. Trenurile nu trec prin Grand Central.
E capătul de linie pentru fiecare tren.
- Cum rămâne cu metrourile ? Ele trec prin ea. - Metro-North merge acolo.
- De unde naiba ştii ? - Metro-North merge acolo !
Nu. Metro-North pleacă de aici.
Ce tot vorbiţi acolo ? Hei, hei, hei, hei, hei !
- Metro-North trece prin gară ! - Hai doar să facem rost de sandwich -uri.
- Metro-North... - Treaba e că, a spus el, "Trece prin".
Da, dar Metro-North se duce până acolo, totuşi.
Uite, taci din gură. Oricum nu contează.
Ştiu ce a vrut să zică.
Una e ceea ce a spus, dar ce a vrut să zică e altceva.
Da. Asta tot timpul e o problemă, nu-i aşa ?
Sandwich -uri.
Acum, acum.
Ştii, chiar acuma aş servi un kosher hot dog frumos şi o bere.
Aveam bilete la Met în seara asta. Şi Pedro e la bătaie !
Oricum o să ia bătaie.
Nu mai spune. Mai bine stau aici. Mă bucur că nu ne-au separat.
- Crezi că sunt terorişti ? - Sunt jefuitori, nu terorişti.
De unde ştii ? Ar putea fi de la Al-Qaeda.
Crede-mă. Am studiat chestiile astea.
- Ce eşti tu, de la Mossad? - Nu. Am fost avocat.
Acum predau cursuri la Columbia Law despre genocid, munca silnică,
- despăgubiri de război. - Mira.
- Pot să dau în judecată pe vreo cineva când se termină totul ?
Da, sigur. Înnebuneşte.
Fă-te meshuga.
Asta-i o gaură care arată bine.
- Alo ? - Hei, scumpo, ce faci ?
Scumpule, îmi fac griji pentru tine. Vii acasă ?
Da, da, da. În curând.
Va fi o noapte lungă, totuşi, aşa că nu mă aştepta.
De ce nu mă laşi să vin acolo ?
Pentru că nu vreau să îmi distragi atenţia, de asta.
Păi, dacă mai eşti acolo când vin la servici dimineaţa, o să mă vezi.
- Nu pot să aştept. Nu pot să aştept. - Deci, ce faci ?
E în regulă. Au ieşit câţiva ostatici. Mersi mult.
- Nu, nu. Tu ce faci ? - Sunt bine Sunt în regulă.
L-am văzut pe primar la televizor. A spus că faci o treabă bună. Şi pe tine te-am văzut.
- M-ai văzut la televizor ? - Da.
- Cum arătam ? - Arătai bine, scumpule. Foarte bine.
- Bine, ascultă. Trebuie să plec. - În regulă. Hei.
- Tine capu' la cutie. - Bine, aşa o să fac. Te iubesc.
Haide.
Deci, sunt clare regulile la sol ?
- Nu e motiv de îngrijorare, detective. - Sunt plătit ca să-mi fac griji, bine ?
Vreau doar să te uiţi în ochii mei
şi să mă faci să cred că ai înţeles tot ce am vorbit.
- Înţeleg - Bine.
Cineva vrea să vorbească cu tine.
- Alo ? - Cine-i ?
Hai să nu dăm nume.
- Contează ceea ce îţi pot oferi. - Şi ce anume ?
Pai, dacă pot fi asigurat ca anumite interese sunt protejate,
aş putea să te ajut să capeţi lucrul pentru ce ai venit.
Mă îndoiesc de asta.
Spune-mi despre interesele astea pe care încerci să le protejezi.
De ce nu mă laşi pe mine să mă ocup de astea ?
Acum, ce sperai să obţii din toate astea ?
- Să fiu bogat, desigur. - Desigur.
Dar s-ar putea "să fi muşcat mai mult decât poţi mesteca".
- Cum ? - Nu pot discuta asta la telefon.
- Lucrezi pentru bancă ? - Nu.
Şi nu eşti poliţist.
Aşa e.
Intră.
Ai 10 minute la dispoziţie. Nu mai mult.
Dacă nu ieşi până se reaprind becurile
poţi rămâne înăuntru până când se termină totul.
- Nu e nevoie să mă ameninţi. - Nu e o ameninţare, doamnă, dar asta e.
Ştiu că jocul ăsta m-a depăşit mult de tot, dar îţi zic, dacă mă duci de nas...
Am ajuns unde sunt adunând prieteni nu duşmani.
Ai încredere, bine ?
Eşti pe cont propriu.
Ce te face să crezi că am nevoie de ajutor ?
Păi, sutele de oameni de afară, pentru început.
Nu e o problemă.
Şi îţi fac plinul avionului chiar în timp ce vorbim
Haide. Nu eşti chiar atât de prost.
Uite la ce m-am gândit.
Dacă te predai acum, pot să te asigur că vei primi pedeapsa minimă.
Mă gândesc la trei ani, patru ani cel mult.
Poţi aranja aşa ceva ?
Păi, nu ai rănit pe nimeni sau nu ai furat nimic,
aşa că da, chiar pot.
- Nu e destul de bine. - Păi, nu am terminat.
Când vei ieşi, vei primi 2 milioane de dolari.
Serios ? Cum ?
Ii vom pune la loc sigur şi te vor aştepta când vei ieşi.
Mersi.
Dar nu, mersi.
Haide, ţi-am făcut o ofertă atât de bună.
Nu prea cred că ai prea multe alternative.
Ce-ar fi să-mi vorbeşti despre aceste interese pe care le protejezi ?
- Mă tem că nu pot. - Eu pot.
Hai să-ţi spun o poveste.
În timpul celui de-al doilea război mondial, era
un american care lucra pentru o bancă din Elveţia.
Nu e nevoie să îţi zic că această perioadă din istorie
era plină de oportunităţi pentru oamenii fără scrupule.
Oameni ca acesta.
S-a folosit de relaţiile lui cu naziştii pentru a se îmbogăţi în timp ce în jurul său
oamenii erau furaţi de tot ceea ce aveau.
Apoi şi-a folosit banii pătaţi de sânge pentru a înfiinţa o bancă.
Acum,
seamănă ăsta cu omul pentru care lucrezi tu ?
Sau mi se pare mie ?
- Cred că ne înţelegem - Bun.
Deci, ce naiba poţi face pentru mine
de vreme ce în mod evident ştiu mai multe decât tine şi am plănuit asta perfect ?
Crede-mă, dacă e nevoie, îţi pot da peste cap întregul program.
Aşa că, cu cât încetezi mai repede din a fi o problemă
şi începi să fii soluţia mea, cu atât îţi va fi mai bine.
- Ce vrei ? - Două minute.
Camera în care sunt cutiile cu valori. Trebuie să mă duc doar la o cutie.
Cauţi asta ?
Asta ar putea fi foarte stânjenitoare pentru angajatorul tău.
Trebuia să fi distrus asta cu mult timp în urmă.
Nu a făcut-o, aşa că acum e a mea.
Acum, dacă va veni vreodată ziua în care va trebui să stau în faţa unui judecător
şi să dau socoteală pentru ce am făcut aici,
tu şi cu şeful tău veţi face orice va trebui pentru a mă ajuta.
Ieşi de aici cu plicul ăla
şi îţi vom da o mulţime de bani.
O să reţin asta.
N-o să-mi spui cum plănuiţi să ieşiţi de aici, nu-i aşa ?
Voi ieşi pe uşa din faţă. Altceva ?
- De unde ai ştiut de toate astea ? - Nu contează.
Adevărul e că, toate minciunile, toate faptele necurate, put.
Poţi să le ascunzi o vreme, dar nu dispar.
- Crima va ieşi la iveală ? - Sigur că da.
Păi, tot nu înţeleg ce faci aici.
Serios ?
Bun.
Deci, am vorbit.
Nu. Va trebui să-mi spui mai mult de atât.
- Lăsaţi-mă pe mine la fereastra asta, băieţi. - Da, domnule.
I-am spus că de vreme ce nu a omorât pe nimeni,
nu era prea târziu să se predea şi să scape cu o pedeapsă mai uşoară.
Şi ?
Şi cam asta a fost tot.
Ştii, de obicei nu mă supăr
de prima oară când cineva mă tratează ca pe un idiot, dar tu cam forţezi limita.
Acum, ştiu că nu te-ai dus acolo să-i spui tipului ăstuia ceva ce deja ştia.
Vorbeşte-mi.
Uite, detective.
Înţelegerea noastră nu include şi a-ţi da ţie explicaţii detaliate.
Eu spun că da, bine ?
Bine, nu mă deţii.
Chestia asta cu banii, arestarea cu cocaină, pot să fac faţă singur.
Ştiu ce am făcut şi ce nu am făcut.
- Vorbeşte-mi. - Neoficial ?
"Neofi..." Tot ce e legat de tine e neoficial. Doar vorbeşte-mi.
- Ei bine, i-am dat un stimulent. - Bine.
- A muşcat ? - Nu. Dar aş zice că se va gândi la el.
E deştept, nu-i aşa ?
- Crede că e. - Da.
E genul tău, ca genul Ivy League ?
- Evident foarte bin educat. - Despre asta vorbeam.
Exact despre asta vorbeam.
Vorbeşti ca el, aşa că gândeşte ca el. Ce crezi că o să facă ?
- Păi, nu va omorî pe nimeni. - De unde ştii ?
- Pentru că nu e criminal. - De unde ştii ?
Am veşti pentru tine. Cei mai mulţi tipi din Sing Sing
nu erau criminali până să omoare pe cineva.
Nu ştii niciodată ce va face o persoană până ce nu o încolţeşti.
Dar nu pare să fie încolţit.
Nu pare, nu-i aşa ? Pare mai mult că el a ales să fie încolţit
Ai dreptate.
Deci, ai terminat ?
- Cred că da. Vrei să spui că îmi dai liber ? - Da.
Ai o carte de vizită, în caz că e nevoie să te sun ?
Te rog nu o lua personal, dar nu.
Nu cred că îţi poţi permite să mă ai.
Ei bine, nu o lua personal, domnişoară White.
Să mă pupi în fundu ăla negru al meu, bine ?
Atenţie, detective Frazier. Muşcătura mi-e mai rea decât lătratul.
- Deci, câţi ani ai, Brian ? - Opt şi trei sferturi.
Opt şi trei sferturi. Băiat mare.
- Te-ai speriat acolo ? - Nu.
- Nu ? Deloc, ai ? - Nu. Sunt din Brooklyn.
Eşti din Brooklyn, ai ? Înţeleg.
- Armele nu mă sperie pe mine. - Nu te sperie ?
- Eşti şi curajos, ai ? - Da.
Deci tipii care aveau arme, îţi aminteşti să fi spus ceva ?
- Da. - Ce au spus ?
M-au întrebat de jocul meu.
- Cine a întrebat ? - Tipul care a jefuit banca. Dăăă.
Fiule, fii respectuos.
Bine, Brooklyn. Dar... El era şeful ?
- Aha. - Bine.
Şi nu-ţi mai aminteşti nimic ?
Era destul de înalt.
Avea o mască.
Brian, crezi că poţi să-l recunoşti în vreo una din pozele astea ?
Nu te grăbi. Uită-te bine.
Hai să lăsăm asta aici. Doar aruncă o privire.
- Cu mască, arată cu toţii la fel. - E adevărat.
Cu mască, cu toţii arată la fel. Aşa e, Brian.
Tentativă de tâlhărie. Magazin de băuturi.
Ei bine, ăsta a fost un pas mare pentru un găinar ca tine, ai ?
Trebuie să fiu sincer cu tine, Pablo.
În primul rând, e Paul. Nu Pablo, bine ?
Scuză-mă.
- Vrei nişte gumă ? - Nu.
Şi în al doilea rând, n-am făcut-o eu, bine ?
Ce ? Am făcut câteva greşeli când eram copil.
Eram cu nişte prieteni şi au jefuit un magazin de băuturi.
Ce era să fac ?
Unde ai crescut, măi Wassa Wassa, Park Avenue ?
- Ce e aia ? Wassa ce ? Ce-ai spus ? - Wassa Wassa.
Ştii tu, o persoană care nu vine în cartierul tău.
Cum spui "Riker's Island" în spaniolă ?
Dar de ăştia doi ?
Îţi sună cunoscuţi ?
Ăştia doi ? Nu.
- Nimic ? - Nimic.
Nu îţi par suspecţi ?
Adică, aş crede că ai vrea să ştii cine sunt.
Nu.
- Păi, mulţumesc foarte mult. - Mulţumesc.
Hei, din pură curiozitate ştii ceva despre diamante ?
Puţin. Ce ai nevoie ?
Cât crezi că ar trebui să plătească un tip ca mine pentru un inel cu diamant ?
Depinde. Câte carate ?
Dacă vrei, ţi-aş putea da numărul nepotului meu.
- Bine. - O să primeşti o ofertă foarte bună.
Cu ce porţi sub haine ?
- Pardon ? - Sub hainele de zugrav ?
- Cu ce eşti îmbrăcată dedesubt ? - Haine.
Ai putea să ne arăţi te rog ?
Vezi tu, sunteţi doar tu şi încă o femeie
care să vă potriviţi descrierii fizice a femeii suspecte.
Care-s alea ?
Sunt înălţimea, vârsta şi...
Mărimea cupei sutienului.
Şi, am încălcat Secţiunea 34 dublu-D ?
Asta îmi spuneţi ?
Cât de proşti trebuie să fie cretinii ăştia să creadă că vor primi un avion ?
Tipu' ăsta nu e cretin.
Nu vorbesc numai de el. Oricine ia un ostatic.
Imbecilii ăia de la Olimpiada din Munchen.
Cine naiba a mai primit avion ?
Rahat, şi în zilele astea ? Tipu' ăsta nu ştie asta ?
Zona se umple
cu poliţişti chiar acum. Lunetiştii sunt pe acoperişuri...
Ce faci acolo, Keith ?
Vrea un avion. O să-i dau un avion.
- Ce s-a întâmplat cu procedura ca la carte ? - Asta mă enervează.
E ca şi cum şi cealaltă echipă ar fi citit cartea şi ştiu exact ce vom face.
Tot timpul ăsta, încercăm să-l oprim, nu ?
Greşit. Ei sunt cei care ne opresc.
Gândeşte-te. Întrebările de doi bani, chestia cu albaneza...
Deci, ce vrei să spui ?
Vreau să zic că el vrea să ne lase mai mult timp. El face cereri.
Ne dă termene. Noi ne oprim. Apoi el ne mai lasă ceva timp.
Nu cred că se grăbeşte.
- De ce ? - Asta o să aflu.
- Da. - Avionul tău e gata.
E pe bune ?
E pe bune, dar voi avea nevoie de ceva din partea ta mai întâi.
Va trebui să vin acolo să mă asigur că ostaticii sunt bine.
Vei vedea când vor urca în autobuz.
Vreau doar să mă asigur că nu laşi nici un cadavru în urmă.
Ne întâlnim la uşa din faţă.
- Ce naiba s-a întâmplat ? - Trebuie să fii nebun să intri acolo.
Jos pe scări.
- Gumă ? - Pardon ?
- Vrei nişte gumă ? - Nu, mulţumesc.
Lasă-mă să-l iau pe puşti.
Nu.
Altceva ?
Sunt câţiva care s-au purtat urât.
Vă rog să mă ajutaţi !
Vă rog să ne ajutaţi !
Ajutaţi-ne ! Vă rog !
O să vă scoatem pe toţi de aici.
Vă promit.
Turul s-a încheiat.
- Pot să îţi pun o întrebare ? - Nu e nimic de discutat.
Ce voiai să faci
dacă chiar primeai avionul şi piloţii, ai ?
- Pardon ? - Nu vrei un avion. Niciodată nu ai vrut.
Cine a mai auzit de jefuitori de bancă care să scape cu un avion cu 50 de ostatici ?
Ai văzut După-amiaza de câine. Tragi de timp. De ce ? Nu ştiu.
Ce s-a întâmplat ? Nu poţi intra în seif ?
Poate.
Sunt două căi de ieşire din asta.
Calea uşoară, ieşim pe uşa din faţă
împreună, sau băieţii duri vor tăia curentul,
vă vor lovi cu lacrimogene şi vor da buzna prin ferestre.
E alegerea ta. Nu vrei aşa ceva. Nu vreau aşa ceva.
Şi, ştii, ar vrea să o facă diseară.
Aveţi ochelari pentru vedere de noapte ?
- Aveţi măşti de gaze ? - Poate.
- Sunt uite atât de aproape de a le comanda. - Să terminăm cu prostiile.
Mai întâi, nu ceri un asalt când nu a fost ucis nici un ostatic
şi nu e nici un pericol imediat.
În al doilea rând, dacă se termină aşa, orice se întâmpla,
nu devii eroul.
Dacă vrei să mă duci de nas, încearcă mai tare.
Să mergem.
Bine.
Îţi spun cum facem. Am spatele acoperit, băiete.
Dar nu m-aş face prea comod aici dacă aş fi în locul tău.
Nu ? Miercuri trebuie să vină tipul de la cablu.
- De ce nu ieşi pe uşă pur şi simplu ? - O voi face.
Voi ieşi pe uşa aceea când voi fi pregătit.
Pot să te fac să faci asta azi ?
Aşa credeam şi eu.
Alte cereri ?
Te rog. Nu spune "cereri".
Prietena mea, vrea să o cer în căsătorie.
- Crezi că eşti prea tânăr ca să te căsătoreşti ?
Nu, nu sunt prea tânăr. Prea falit.
Poate că ar trebui să jefuiesc o bancă.
Vă iubiţi unul pe celălalt ?
Da. Da, ne iubim.
Atunci banii n-ar prea trebui să conteze.
Mulţumesc, jefuitorule de bănci.
Vreau doar să zic ca banii nu pot cumpăra iubirea.
Mulţumesc foarte mult. Eu...
Învăţ atât de multe azi, ştii ?
Uite, ce-ar fi să mergem peste stradă la Killarney Rose, ai ?
Uită de situaţia asta periculoasă cu ostaticii.
- Îţi cumpăr o bere. Fac cinste. - Mersi, detectiv,
dar încerc să mă ţin departe de baruri, dacă înţelegi ce vreau să zic.
Pai, dacă te răzgândeşti oferta e încă valabilă, bine ?
Închisoarea sau cimitirul ?
Dungile de închisoare sau etichetă pe degetul mare ?
- Hotărăşte-te. Tic tac, tic tac. - Hei ! Hei !
Am terminat ?
Tocmai ai întrecut măsura !
Autobuze, Kojak, parcate afară.
Crezi că merg la cacealma ?
Dă cu zarul şi vezi ce se întâmplă.
Bine. Acuma ridică scutul.
- Deci, ce se întâmplă ? - L-am adus unde l-am vrut.
Da ? Unde anume ?
Chiar în spatele meu cu pantalonii în jurul gleznelor, dar e un început.
Iisuse Hristoase.
- Ce dracu, măi ? - Cât timp ?
- Te-a pus jos ! - Două.
- Cât timp ? - Dacă îţi vedea faţa ?
- Două. - Dacă nu aveam arma ?
Două, poate trei ore.
Ştii, îl laşi pe poliţistul ăsta să se apropie prea mult.
Ce s-a întâmplat ?
I-am dat toate motivele să mă omoare.
Da.
Nu muşcă. De ce ? Nu e genul.
Hai să stăm şi să ne gândim la asta un moment.
Ştii că au plănuit toată treaba asta. Caseta, camerele, costumele.
Era un plan, dar nu a inclus niciodată avioanele.
Pune el ceva la cale dar nu implică violenţă.
Ascult. Cum e recepţia ?
- Pardon ? - Camera de pe camion.
Dă-mi un prim-plan cu fereastra de la etajul doi.
- Rourke ? - Acum. Acum.
Nu, nu, nu, nu, nu, nu ! Drace !
Rahat.
Keith ! Keith ! Keith !
Ce faci ? Ce naiba faci ?
Adică în afară de ce e evident ?
Asta vreau să zic. Haide, ăsta nu-i un jaf de bancă !
E vina ta. Ţi-am spus să aduci autobuzele.
Du-te naibii ! N-am ucis pe nimeni.
Mai am 50 de oameni aici. Dacă te mai joci cu mine,
îţi voi oferi două din cele mai lungi zile ale vieţii tale.
Bine, uite, spune-mi ce vrei cu adevărat şi se va rezolva.
- Promit. - Ţi-am spus. Două autobuze, un avion.
Bine, bine. Şi locuri la lojă pe Stadionul Yankee
Haide, nu fraieri un păcălitor.
Ai plănuit fiecare detaliu chiar de la început.
I-ai făcut pe toţi să-ţi cânte-n strună, inclusiv pe mine, şi m-am săturat.
Eşti prea deştept să fii un poliţist.
Acum pleacă naibii de aici.
Ce ? O să mă împuşti ?
Fă-o. Drace, nu ai nimic de pierdut.
Eu cu siguranţă nu am nimic de pierdut, aşa ca împuşcă-mă.
Fă-o.
- Împuşcă-mă. - Du-te naibii.
Spune-le să trimită pe cineva sănătos aici.
Avem o mare problemă.
Hei, detective, asta nu e ziua ta bună.
Ce faci, căpitane ?
Uite, ştiu că v-aţi pus baza în mine şi eu doar...
Ei bine, eşti un poliţist bun. Frazier, am nevoie de mai mulţi oameni ca tine..
Dar dacă te duci în jos din cauza acestui caz, nu pot să merg cu tine.
Trebuie să înţelegeţi asta, totuşi, domnule...
Nu, nu, nu. Lasă-mă doar să îţi explic care e problema mea, bine ?
Mă duc la culcare, toate-s bune şi frumoase.
Primesc un telefon la 3:15 şi ce se întâmpla ? Un ostatic mort.
- Bine, bine, bine. Dar pot pune capăt acestei... - S-a terminat.
Vezi, crezi că am de ales.
Trebuie să răspund în faţa şefului D -urilor.
Darius decide acum. Asta e.
Hei, sergent.
- Ce a spus ? - Asta e.
Rahat.
E un coşmar tactic. Ştiu.
Păi, mai întâi, asta e singura cale de a intra.
Apoi va trebui să urcăm pe scări orbi.
Odată urcaţi acolo, suntem descoperiţi.
Au avantajul acoperirii. Pot să ne vadă foarte bine.
Apoi dacă trecem de partea cealaltă a etajului şi coborâm scările,
tot nu vom putea deosebi derbedeii de băieţii
buni până când nu încep să tragă în noi.
Chiar dacă nu e plin de explozibili, e tot un nenorocit de coşmar.
Mişcaţi ! Mişcaţi ! Mişcaţi !
Deschide uşa !
Mişcă. La dreapta.
Ai grijă la mâini, ai grijă la mâini.
Şi să nu uităm posibilitatea ca ostaticii să fie ucişi.
Chiar acum ! Lasă arma jos !
Înapoi sau trag ! Am spus înapoi !
Păi, cea mai bună speranţă e să îi deosebim de ostatici.
Dacă putem ademeni doi sau trei din ei sus şi să-i eliminăm ?
Să-i omorâm ?
Armă ! Armă ! Armă !
Dacă sunt mai mulţi de patru ?
Da, păi, de aia e atât de nebunesc planul.
Oricine în costum de zugrav ar putea fi tâlhar.
Poate că ar trebui să-i îmbrăcăm pe ai noştri ca pe nişte zugravi.
Şi ar trebui să folosim gloanţe de cauciuc. Le tragem la cap. Îi ameţim.
Nu-i o idee rea. Da.
Gloanţe de cauciuc să fie, atunci.
Dacă asta se termina rău,
vor pune totul pe seama ta, ştii ?
- O să ajung la zlasa întâi. - Ce ?
Voi deveni detectiv de clasa întâi. Lucrurile
nu-s în totalitate ceea ce par a fi.
- Ce dracu înseamnă asta ? - Detectiv de clasa întâi Keith Frazier.
- Îţi baţi joc de mine ? - Da.
Mulţumeşte-i primarului şi oaspetelui nostru misterios pentru asta.
Ai ajuns la o înţelegere cu tipii ăia ?
N-ai ajuns inca la clasa întâi ? Drace.
Am muncit prea mult să se întâmple aşa ceva.
Toată lumea şi-o primeşte. Eu mi-o voi lua pe a mea.
Voi fi afară.
Ce zi, ce zi.
Detective, vor devasta banca fără tine ? Nu e bine.
Deci, spune-mi de puştiul care a îndreptat arma spre tine, ăla de 12 ani.
- Acum ? - Da.
Anul trecut, pe Strada 33,
despărţeam o bătaie cam la jumătate de stradă de liceu.
Unui ticălos mic îi este furat ceasul de către un altul.
Fă-mi o favoare, sergent. Lasă la o parte comentariile colorate.
Aşa că opresc bătaia,
mă întorc şi un puşti ţine îndreptat un 22 spre pieptul meu.
- Chiar aşa ? Acum, care puşti era ? - Un alt puşti, un afro-american.
- Un afro-american, da ? - Da.
A apărut din senin. Nu l-am văzut.
Şi ce ai făcut ?
Ce am făcut atunci ? Îţi spun eu ce am făcut atunci.
Am fost împuşcat în piept. Asta am făcut atunci.
Da, aşa că să-mi scuzi eufemismele, detective,
dar aş prefera să ajung un bigot bătrân decât un cadavru chipeş şi tânăr.
Acuma, fără supărare, detective,
dar doar încerc să-i ţin la distanţă de noi.
Acum, ce-ai zice să-i scoatem pe oamenii ăştia în siguranţă din banca
Am auzit asta.
Şi o să încerc să am grijă la ce spun pe viitor.
Nu ştii niciodată cine ascultă.
Ce faci ?
Iisuse. Rahat.
Ne-au pus microfoane.
Darius !
Darius, nu mişca !
- Ce ? - S-a dus totul de râpă !
Sa nu faci nici o mişcare ! Ţine-ţi oamenii !
Despre ce vorbeşti ?
Au auzit tot ce am vorbit în M.C.C.
- Ce ? - Rămâi pe loc ! Rămâi pe loc !
Sertarul cu cerinţe ! Au auzit tot ce am spus !
Au pus un transmiţător în el ! Ne-au pus microfoane !
Nu, nu, nu. Intru.
Rahat.
Adună-i pe toţi.
Steve ! Steve-O !
Vin înăuntru.
- Sunteţi cu toţii bine ? - Da.
În regulă ! Toată lumea afară !
- Puneţi-vă măştile ! - Toată lumea afară ! Afară !
- Acum ! - Mergeţi !
Mergeţi ! Mergeţi ! Mergeţi !
- Acum ! - Ieşiţi naibii afară !
Mişcaţi !
Toată lumea sus pe scări ! Mişcaţi !
- Nu trageţi ! Nu trageţi ! - Nu trageţi !
- La pământ ! Jos la pământ ! - Nu trageţi !
Încetaţi focul !
Încetaţi focul ! Încetaţi focul !
Să mergem, lume.
Mâinile pe cap ! Jos !
Mâinile pe cap.
- Vrea cineva să-l oprească ? - Jos !
Pune mâinile pe cap.
- Pune mâinile pe cap. - Pune-o la pământ !
- La pământ ! - Puneţi-vă naibii mâinile pe cap !
Nu mişcaţi !
- La pământ, puneţi-vă mâinile pe cap ! - Încătuşaţi-i ! Să mergem !
Ce se întâmpla ?
Nu riscaţi !
Nu eu am fost ! Nu sunt o infractoare !
Cătuşele !
Nu trageţi ! Nu trageţi !
- Nu mişca ! - Nu mă mişc !
- Nu mişca ! - Nu te mişca !
Verifică-i. Asigură-te să nu aibă arme la ei sau alte chestii din astea.
Hernandez ! Chiar aici.
Echipa E.S.U., alinierea !
Uşa din stânga, uşa din stânga
- Liber la dreapta. - Liber !
- Partea stângă e liberă. - Liber !
- Liber. - Liber.
- Totul e liber ! - Verifică sub birou.
- Liber. - Verific biroul. Totul e liber, sergent.
- Liber. - Liber.
Liber.
Totul e liber, sergent.
Totul e liber. E.S.U. pe scări Alinierea !
Să mergem băieţi. Adunaţi-vă. Adunaţi-vă. Să mergem.
Liber !
- Liber. - Liber.
Liber.
- Liber, sergent. - Liber.
Daţi-mi un scut aici. Am nevoie de un scut în faţă.
Liber, sergent.
Liber.
- Aproape am terminat aici. - Asigură-te să fii sigur.
- Voi căuta în continuare. - Ocupă-te.
Am înţeles.
Gata ? Să mergem.
Asta e ultima uşă.
- Liber, sergent ! - Vino jos.
- Ai găsit un ostatic mort ? - Nu.
Dacă nu e aici, trebuie să fi trecut cu vederea peste ceva.
Se poate, dar sunt destul de sigur că suntem singurii care se mişcă pe aici.
Ia uitaţi-vă aici. Au uitat să jefuiască locul.
Doamne Sfinte. Şi nu aţi găsit pe nimeni ?
Încă mai căutam, dar nu sunt tipi răi,
nu sunt capcane, nu sunt tuneluri şi nici pagube.
- Şi nu lipseşte nimic. - Grozav, grozav, grozav.
O să răspândim o descriere a lui David Copperfield ăsta, atunci, ai ?
Ascultaţi, nu vă spun eu cum să vă faceţi treaba,
dar dacă nu au înotat afară prin veceuri,
oricine ar fi făcut asta e sus şi linge pavajul.
În regulă, bună treabă.
Ce-i aia ?
Telefoane mobile.
- Hei, băieţi ! Trebuie să vedeţi asta. - Bine.
Collins ! Ia o uniformă şi numără repede toţi banii ăia, bine ?
- Da, domnule. - Şi fii pe fază, bine ?
Nu lăsa pe nimeni să fie tentat, inclusiv tu !
Da, domnule !
Chiar aici, detective.
- Ce-ai acolo ? - O să îţi placă asta. Arme de jucărie.
Arme false. Cre' că glumeşti.
- Jucării. - De parcă n-ar fi fost destul de ciudat deja.
Căpitane, vino la toaleta pentru femei.
Sunt pe drum.
Ia uitaţi-vă la asta.
Putem să încetăm să mai căutam cadavrul acela.
Arme false.
Execuţie falsă.
Nu pleacă nimeni acasă până ce nu auzim poveştile tuturor.
Căpitane, mai e ceva în depozit.
- Porcario ? - Yo.
- Unde e toaleta pentru bărbaţi ? - În capătul coridorului, pe stânga.
Ridicaţi-i, ridicaţi-i. Luaţi-i.
Sunt ostatic. Nu mă mai împinge.
Femeile ostatice să fie perchezitionate doar de poliţişti femei !
În regulă, ascultaţi, să-i ridicăm pe oamenii aceia.
- Nu te pot auzi. Ce ? - Valerie Keepsake.
Valerie Keepsake. Du-te, du-te, urcă în autobuz.
- Kenneth Damerjian. - Da.
Persoana numărul unu.
- Sunt Peter Hammond. - Eric Dodge.
- Aşteaptă ! - Chaim. Numele meu e Chaim.
Muistu' naibii.
Doar spune-mi numele. Doar spune-mi numele.
Spune-ţi numele.
Lucrez la bancă !
Sunt paznicul de la bancă ! Nu ascultă nimeni !
Bine, o să îndreptăm lucrurile.
Toţi zic să asculte ! Nimeni nu asculta !
Vom îndrepta lucrurile. Haide.
- Ascultă, nu mă urc în autobuzul acela ! - Ba da, te urci.
- Mişcă ! Mişcă ! Mişcă ! - Ba nu ! Lucrez la bancă !
Collins, ai primit asta ?
Ascultă, lucrez la bancă !
Bine, doar pune-l în autobuz. Urcă-l în autobuz.
- Nimeni nu ascultă ! - În regulă. Calmează-te. Urcă în autobuz.
- Haideţi, băieţi, băieţi ! - Pe aici. Pe aici.
Du-o la sergent. Haide.
Haide, să terminăm cu oamenii de pe rândul ăla.
Haide.
Căpitane, îţi spun, chestia asta e o abureală.
S-au gândit la asta, de la cap la coadă.
Deci, expune-mi situaţia.
Îi fotografiem pe toţi care au ieşit din bancă.
Îi punem jos, îi interogăm, le arătăm aceste fotografii.
Cei mai mulţi dintre ei nu pot indica pe nimeni vinovat de vreo ceva.
Îi întrebăm dacă pot recunoaşte pe cineva care nu era unul din băieţii răi.
Chiar dacă am considera pe cineva drept posibil suspect,
ar fi încă unul sau doi sau trei care i-ar elimina.
E ca şi cum nu s-ar fi întâmplat niciodată.
- Cum rămâne cu amprentele ? - Peste tot, şi ce ?
- Tot ce arăta e ca aceşti oameni au fost acolo.
Alibi ? Cam toată lumea.
Chiar dacă ar avea un alibi slab,
un ostatic i-ar identifica drept unul din cei buni.
Aici suntem, înapoi de unde am plecat.
Antecedente ?
Avem un angajat care a avut ceva chestii juvenile. Un client a avut...
Scuze.
Un client a primit un mandat în afara statului pentru întreţinerea copilului.
Altul a avut câteva antecedente, mai mult G.L.A.
Din nou, aceeaşi problemă. Plus că avem un idiot nenorocit.
- Camerele din bancă ? - Nefolositoare.
Îţi spun, s-au gândit la toate. Aproape.
- Mie mi-a sunat ca şi cum ar fi fost totul. - În afară de asta.
Nu am găsit acel.357 sau pe jefuitorul care îl ţinea.
Şi dacă l-ai găsi, oricum n-ar avea amprente pe el.
- Îngroapă-l. - Să-l îngrop ?
Ce naiba te aştepţi să zic ?
Căpitane, chestia asta pute până în adâncurile
iadului. Adică, cineva a făcut ceva aici.
Ai spus-o chiar tu.
N-ai nici un jaf. N-ai suspecţi.
Nu mă forţează nimeni să vin cu răspunsuri.
Nu te voi forţa nici eu pe tine. Îngroapă-l.
Nu mă aşteptam la asta.
Vă promit asta, o să vă găsesc mai multe cazuri de rezolvat.
Bine.
E ceva la care probabil te aşteptai.
- Au găsit banii aceia din cazul Madrugada care lipseau.
Serios.
Da, vrei să ştii unde erau ?
- În contul meu de la bancă ? - Nu.
- La casa mea de vacanţă din Portul Sag ? - Nu.
- În portofelul meu ? - Nu.
Atunci, nu. Nu vreau să ştiu.
Astea-s prostii măi.
Adică, noi am rămas singurii care vrem să-l prindem pe făptaş
şi vor veni după noi aşa ?
Îţi spun eu ce. Toţi cei care te acuzau, măi,
eu spun să ne ducem după ei, Keith, în stilul lui Michael Corleone.
"Michael Corleone, te lepezi de Satana ?"
"Da, mă lepăd."
Nu există 392.
- Ce ? - Cutia de valori cu numărul 392.
Conform acestor înregistrări, nu există.
Mincinosu' naibii.
- N-a spus Coughlin că ar trebui să ne vedem de treabă ? - Să mergem.
Vă mulţumesc din nou, domnule judecător. Să vin să îl iau mâine ?
- Da, eşti binevenit. - Mulţumesc.
Ce faci, detective ?
Ce treburi ai tu cu judecătorul Pasqua ?
Treburi de-ale poliţiei.
- Nu ţi s-a spus să îngropi asta ? - Am o treabă de făcut, domnişoara White.
Şi de când e slujba ta mai importantă decât cariera ?
- Sau ai uitat de înţelegerea noastră ? - N-am avut nici o înţelegere.
Lasă-mă să îţi spun cum merge treaba...
Nu, lasă-mă pe mine să îţi spun cum merge treaba.
Apeşi aici ca să înregistrezi şi apeşi aici ca să porneşti.
Mai e şi problema celor 140,000 de dolari
care par să fi dispărut
din cazul Madrugada cu banii.
Nu am avut nimic de-a face cu asta, aşa ca...
Am vrea să fim de partea ta în cazul ăsta.
În schimbul a ce ? Adică, ce, vreţi să fac ceva imoral ?
Adică, nu vreau să vă jignesc
dar nu am nevoie să fiţi de partea mea, domnule primar.
Uite, sunt nevinovat.
Nevinovat sau vinovat, tot te duci la fund.
Da-i domnişoarei White orice are nevoie, sau cariera ţi s-a terminat.
Bine.
Kaput.
Deci ? Mi-ai dat ce am vrut.
Cariera ta a luat avânt şi totul e bine în lume.
Ce ascundea Case ?
Ştii, e o vorbă celebră a Baronului de Rothschild.
"Când e sânge pe străzi, cumpără pământ".
Cred că domnul Case chiar aşa a şi făcut.
Dar nu e nu e cu nimic diferit faţă de jumătate din cei din Fortune 500.
Las-o, detective.
Eşti un poliţist bun.
Oraşul acesta are nevoie de tine.
- Doamnă ! Doamnă, eşti unde nu trebuie. - Am o întâlnire.
Arthur.
- Bună dimineaţa. - Domnişoară White.
Ia loc.
Mulţumesc, Vincent. Asta e totul deocamdată. Mulţumesc.
Bine. Ce a spus ?
Păi, detectivul Frazier s-a dovedit a fi chiar isteţ.
Dar i-am dat un avânt carierei şi e bine acum.
Sper că da. Vorbeşte-mi despre plic.
Unde e acum ?
Ei bine, şeful bandei il va ţine,
drept poliţa de asigurare pentru a te opri să te răzbuni.
Evident, nu se are prea bine cu tine
Şi ce ar putea fi ?
Pai, să vedem. Pe scurt, că te îmbogăţeşti,
făcând afaceri cu naziştii în timpul Holocaustului.
Da.
A fost cu 60 de ani în urmă. Eram tânăr şi ambiţios.
Am văzut o cale scurtă către succes şi am urmat-o.
Mi-am vândut sufletul.
Şi de atunci am încercat să îl cumpăr înapoi.
Dar tu şi acest om misterios, aveţi o înţelegere ?
Cred că da. Şi a reuşit să iasă cu plicul acela.
Dacă într-o zi se va întoarce să te şantajeze, ei bine,
îl vei plăti. Şi îl vei lua înapoi.
- Deci, cred că asta este. - Cred că da.
- Prostii. - Pardon ?
Nu a trecut prin toate astea doar ca să-şi îndese plicul tău sub saltea.
Uite, au lăsat banii neatinşi, Arthur.
Şi ?
Şi, trebuie să fi plecat de acolo cu altceva.
Banca spune că nu lipsea nimic.
Aşa că trebuie să fi fost în cutia aceea ceva
care valora mai mult pentru el decât plicul tău.
Nu trebuie să îmi spui.
Oricum ar putea fi un singur lucru.
Diamante.
Şi apoi mai e inelul.
Inelul Cartier.
A aparţinut soţiei unui bancher parizian.
O familie bogată de evrei francezi.
Şi când a venit războiul, inelul şi tot ce deţineau
a fost confiscat iar ei au fost deportaţi în
lagăre de concentrare. Nici unul nu a supravieţuit.
Eram prieteni.
Puteam să îi ajut.
Dar naziştii au plătit prea bine.
Pot să am încredere că vei ţine ceea ce ai aflat
aici astăzi confidenţial ?
În ciuda a orice ai crede ?
Da, Arthur.
Ei bine, mi-ar plăcea să-ţi spun ce monstru eşti,
dar trebuie să-l ajut pe nepotul lui Ben
Laden să cumpere o cooperativă pe Park Avenue.
Dacă asta ar fi adevărat, nu mi-ai spune.
Te trecem pe tin drept perosană de legătură.
Numele meu e Dalton Russell.
Fiţi foarte atenţi la ceea ce zic
pentru că îmi aleg vorbele cu grijă şi niciodată nu mă repet.
V-am spus numele meu. Asta e "cine" - le.
"Unde" ar putea fi descris cel mai uşor printr-o celulă de închisoare.
Dar este o mare diferenţă
între a fi închis într-o celulă minusculă şi a fi în închisoare.
"Ce"-ul este uşor.
Recent am plănuit şi am pus în aplicare
evenimente pentru a realiza jaful de bancă perfect.
Asta e şi "când" - ul.
cee ce priveşte "de ce" - ul, dincolo de evidenta motivaţie financiară,
e cât se poate de uşor.
Pentru că pot.
Ceea ce ne lasă doar cu "cum."
Şi în asta constă, cum ne-ar spune Bard-ul,
dificultatea.
O să miroasă ca dracu'. La ce te aştepţi după o săptămână ?
Da.
De ce crezi că am lăsat jos geamul ?
Rahat.
Poliţistul, Frazier şi partenerul său intră în bancă.
- Şi vin după mine ? - N-aş putea să zic. Sunt doar ei doi.
Da, toate merg grozav azi. Nu.
Da, în jur de 5:30. Bine.
Sună distractiv. Bine.
Vorbim mai târziu.
- Îmi pare rău. - Scuze.
Domnule Hammond ?
Bună dimineaţa, domnilor detectivi.
Exact cum a plănuit.
Am aici un ordin judecătoresc pentru a deschide o cutie de valori.
Numărul 392.
Slavă Domnului.
Unde e ?
L-am lăsat acolo.
Pe aici, domnilor detectivi.
De ce ai făcut asta ? Ai lăsat inelul.
Crede-mă.
L-am lăsat în mâini bune.
Nu sunt martir.
Am făcut-o pentru bani
Dar nu are mare valoare dacă nu te poţi uita la tine în oglindă.
Respectul e moneda supremă.
Furăm de la un om care şi l-a vândut pe al lui pentru câţiva dolari.
Şi apoi a încercat să-şi spele păcatele.
Le-a înecat într-o viaţă de fapte bune şi o mare de onoare.
- Lasă-mă pe mine. - Lasă-mă pe mine.
Şi aproape că a mers.
Bine.
Dar inevitabil,
cu cât fugi mai departe de păcatele tale,
cu atât eşti mai obosit când te ajung din urmă.
Şi te ajung.
Nenorocitul.
Sigur.
Nu va da greş.
Cât crezi că valorează ?
Dacă trebuie să întrebi, măi, nu îţi poţi permite.
Slavă Domnului că prietena mea nu e aici.
"Urmează inelul" ?
- Detective Frazier. - Domnule Case.
- Ce mai faci ? - Sunt grozav.
Nimeni nu a fost ucis la bancă. Toţi sunt fericiţi. Genul meu de zi.
E minunat. Minunat.
- Detectiv Mitchell. - Domnule Case.
- Luaţi loc, domnilor. - Mulţumesc.
- Pot să vă servesc cu ceva ? - Nu.
Trebuie să zic.
Am fost foarte impresionat
de modul în care v-aţi ocupat de treaba aia.
Mulţumesc, domnule Case.
Oricând aud termenul de "Cei Mai Buni Din New York"
la tine mă gândesc.
Ne ţii pe noi ceilalţi în siguranţă şi faci să pară totul uşor.
- Pardon. - Pai, ce e atât de amuzant ?
Când spuneţi "noi ceilalţi", domnule Case, vreau să zic, trebuie să vă uitaţi în jur.
"Noi ceilalţi" e o categorie în care nu v-aţi mai încadrat de mult timp.
Touché, detective. Nu voi nega. M-am descurcat bine.
Da, aşa e. Dar sunt foarte confuz.
Vedeţi dumneavoastră, e o cutie
pe care jefuitorii au asaltat-o în banca dumneavoastră.
E banca dumneavoastră, nu ?
Păi, sunt preşedintele consiliului director.
Atunci ita-zita-vene-gazoo.
Jefuitorii dispar.
Şi nu iau nici măcar cinci cenţi, nu ?
- Mă întrebaţi pe mine ? - Da, vă întreb pe dumneavoastră.
Vreau să zic, e banca dumneavoastră. O deţineţi. Vă întreb.
E o mică parte a organizaţiei mele.
Fără tâlhari. Fără victime reale. Nu lipseşte nimic din pradă.
Trebuie să fie prima oară în istoria poliţiei.
N-am mai auzit de aşa ceva înainte.
Aşa, că trebuie să vă întrebaţi, "Ce dracu să întâmplat ?" Nu-i aşa, domnule Case ?
Nu prea cred că îmi place tonul ăsta, domnule ofiţer.
Nu vă palce tonul meu ? Atunci răspundeţi-mi sincer.
E banca fondatoare a imperiului dumneavoastră.
Dumneavoastră aţi construit-o. E copilul dumneavoastră.
Daţi-mi un răspuns direct. Ce credeţi că s-a întâmplat ?
- N-am idee. - Haide, acuma. Haide.
Vă spun ce cred că s-a întâmplat.
Cred că aţi trimis-o pe femei acolo ca să repare lucrurile.
Domnişoara White. Cred că dumneavoastră aţi plătit-o. Ce căuta acolo ?
Uite, e absurd.
Vrei să zici că am avut ceva de-a face cu asta ?
392.
Cutia de valori 392. Care-i treaba cu asta ?
- N-am idee despre ce... - Nu mă minţiţi, domnule Case.
- Nu mint. - M-am uitat peste toate înregistrările.
Toate înregistrările de cutii de valori de la bancă.
La prima vedere, totul părea în regulă,
dar era o cutie de valori care nu avea date.
Adică, înapoi până în 1948.
Aşa că am început să mă gândesc. Cine ar avea răspunsul la această ghicitoare ?
Probabil că omul care a uitat să menţioneze
că el a fost cel care a construit banca în 1948.
N-are sens, domnule Case. N-are sens.
Mă tem că nu va mai pot fi de folos, domnule detectiv.
E ceva chiar rău, nu-i aşa ?
Domnule Frazier, mi-am petrecut întreaga viata ajutând omenirea.
Poţi întreba pe oricine mă cunoaşte.
Vor confirma pentru mine şi pentru lucrurile pe care le-am făcut.
Credeţi că vor confirma pentru dumneavoastră
după ce aflu adevărul în legătura cu acest inel ?
Nu pre cred.
Apropo, chestia care aţi zis-o cum că noi am fi cei mai buni din New York ?
Vreau să ştiţi, chiar apreciem asta.
Cat de graţios.
Să mergem. Vom urma acel inel.
- Hei, Keith, lasă-mă să-ţi văd pantoful. - Ce ?
- Lasă-mă să-ţi văd pantoful. - De ce ?
Pentru că n-am mai văzut pe nimeni să-şi bage piciorul aşa de adânc în fundu' cuiva.
Da, cred că aşa e, nu ?
Măi. I-ai făcut un cur de lungimea Tunelului Lincoln.
O să avem nevoie de cineva de la circulaţie pentru asta.
Bună ziua, domnule.
- Aveţi rezervare ? - Îl caut pe primar.
- Pot să vă iau pălăria, vă rog ? - Nu, nu poţi. Ia-ţi şi tu una.
Vor să investească 4 miliarde de dolari în următorii patru ani.
Şi asta e totul.
Îmi pare rău să întrerup, domnule primar, dar e o veche vorbă americană,
"Când e sânge pe străzi, cineva trebuie să intre la închisoare".
Edwin, poţi să ne scuzi puţin ?
Despre ce e vorba, detective ?
Cred că detectivul Frazier caută ceva apropiere ?
E un cuvânt bun. Apropiere.
Caz închis, ştii ce vreau să zic ?
Acesta e numărul
biroului pe probleme de Crime de Război din Washington, D.C.
Cum v-ar plăcea să fiţi pe prima pagină a New York Times ?
Ar fi grozav.
Totuşi, fii sigur că mi se scrie numele corect. E Frazier cu "z".
Poţi păstra stiloul.
Ai făcut copii ?
Te rog.
Trebuie să ţinem adevăraţii infractori departe de străzi.
Bine, atunci, mulţumesc pentru masă.
Crime de război, ai ?
În ce m-ai mai băgat de data asta ?
Mama ?
- L-ai adus pe Big Willie ? - Şi pe gemeni.
Uşurel, fato.
O să-mi scot arma înainte de a-mi scoate arma, bine ?
- Îmi pare rău. - Scuză-mă.
Ce-ar fi să ieşi pur şi simplu pe uşă ?
Aşa o să fac.
Voi ieşi pe uşa aceea când voi fi pregătit.
Nemernicul.
Haide, scumpule. Se răcesc cătuşele.
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc Sincronizarea: alcapone911
Best watched using Open Subtitles MKV Player