Sunteţi gata?
Suntem gata.
Gata să uităm o dată pentru totdeauna.
Bine, dle Lambert.
Atunci, închideţi ochii!
Amândoi.
Acum respiraţi adânc!
Acum simţiţi-vă devenind tot mai somnoroşi.
Niciunul dintre voi nu-şi va aminti ultimul an.
Nu există un loc numit Dincolo.
Vă veţi aminti doar coma lui Dalton.
Şi recuperarea lui.
Şi lăsaţi întunericul să se îndepărteze
din ce în ce mai mult.
NOUĂ ANI MAI TÂRZIU
"Pentru orice, există un sezon.
Un timp pentru a te naşte
şi un timp pentru a muri.
Un timp pentru a ucide,
un timp pentru vindecare.
Un timp pentru a păstra
şi un timp pentru a lepăda.
Un timp pentru a plânge
şi un timp pentru a râde.
Un timp pentru a jeli şi un timp pentru a dansa.
Un timp pentru tăcere
şi un timp pentru a vorbi.
Un timp pentru dragoste
şi un timp pentru a urî.
Un timp pentru război şi un timp pentru pace."
Amin.
Prin urmare, încredinţăm pământului acest trup.
Din ţărână am fost făcuţi,
în ţărână ne întoarcem. Amin.
A fost o slujbă frumoasă pentru o bunică frumoasă.
V-a iubit foarte mult!
- Mama ta a fost o prietenă bună, Josh. - Mulţumesc.
Mi-e dor de bunica.
- Şi ei îi e dor de tine, Kali. - Morţilor nu le e dor de nimic.
Bine. Asta nu e adevărat. Şi îi e dor de tine.
Ne vedem weekendul viitor.
Dalton.
Dalton!
- Vezi ce vreau să spun? - Are emoţii că pleacă.
La şcoală. Săptămâna viitoare.
Ştiu. Da, nu.
Mersi că ai organizat asta.
Eu n-am avut puterea.
De ce nu-l duci tu la şcoală?
Ai câteva săptămâni până-ţi vin elevii.
- Nu, n-ar vrea s-o fac. - Nu el e părintele, tu eşti.
- Dacă nu vrei, asta e altceva. - Nu, nu pot.
De ce?
A fost doar o idee.
Poate un mod în care v-aţi apropia, atâta tot.
Va fi plecat în curând, aşa că...
Oricum, gândeşte-te!
Pa! Ne vedem, omule.
Scuzaţi-mă!
Vă cunosc cumva?
Am cunoscut-o pe mama ta.
Cu ani în urmă...
Dar am pierdut legătura.
Cum te cheamă?
Carl.
Mă bucur să te cunosc, Carl.
Apreciez că ai venit. Scuze că te-am apucat.
- Am multe pe cap. - Sunt sigur.
Moartea inundă mintea cu amintiri.
Dar sunt mereu altele noi de făcut, nu?
Da.
Pa, Josh!
Carl.
Eu Hei, prietene, m-am gândit la ceva
Eu Dacă te-aş duce eu la şcoală?
De ce nu-mi spui? Doar spune-mi, Dalton.
Sau îl schimb?
Vrei acelaşi scutec?
Da?
Uite...
Putem să curăţăm scutecul şi să-l punem pe acelaşi înapoi.
Ţi-ar plăcea asta?
Îţi place asta. Bine, o să fac asta, atunci.
Ce fel de haine vrei?
Da? Păi, spune-mi!
Trebuie doar să vorbeşti cu mine.
Haide!
Dalton Fie
E cel mai grozav tip din lume.
O, la naiba!
Adică...
Eu Grozav!
Da, grozav!
În regulă.
Bine. Bine.
INSIDIOUS: UŞA ROŞIE
Tata Mama Eu Foster Cali
Aseară m-am privit dormind, apoi am zburat
Ţi-e foame?
Va trebui să ieşi din starea proastă sau vor fi câteva zile lungi.
Mama Cum merge?
Eu Groaznic
Bine
Mama a spus că ai profesorul de artă pe care-l voiai. Cum îl cheamă?
O cheamă. Armagan.
E bună?
E cea mai bună.
Bravo!
Ar fi bine să fie, la cât plătim.
TRIMITE LUMINA ŞI ADEVĂRUL TĂU
BUN-VENIT BOBOCI
Bun. Să înceapă distracţia!
UNIVERSITATEA JANE PIERCE
Da, tu. Vino încoace!
Hei, omule, bine ai venit la UJP!
Kappa Tau, nu? Eu am fost Kappa Z.
Cu mult timp în urmă, desigur.
Iau eu una pentru el. Pune... Mulţumesc.
Scuze!
O, bun! Poţi s-alegi primul.
De ce nu alegi un pat?
Mama ţi-a luat staţia asta de curent.
Ce ai aici? Ai două prize, port USB...
şi două cabluri de pornire,
care sunt inutile.
Uite aşa! Bun.
Bine.
- Mai ai nevoie de ăsta? - Cred că mama l-a pus acolo.
Ăsta e tare. La asta ai lucrat?
- Pune-l înapoi! - Nu, e foarte bun.
- L-ai făcut din memorie? - După o poză găsită acasă.
Uau, pare că e...
Parcă ascunde ceva?
Asta simt...
Am simţit. În ultimii ani.
I-a fost greu, ştii, fiind mamă singură.
Da, da, e greu.
Bănuiesc că eu n-am ajuns pe perete.
Nu te învinuiesc.
Îmi pare rău că am fost absent în ultima vreme.
Sigur, tata a fost absent complet, dar...
putea fi mult mai rău.
Am fost doar un pic...
derutat în ultimii câţiva ani. Nu ştiu, creierul meu doar...
Eu doar...
n-am putut...
să-mi gestionez timpul pentru...
tine, fratele şi sora ta.
Te-ai gândit vreodată să ceri ajutor?
Încerc doar să merg înainte.
- Tu eşti Dalton Lambert? - Da. Tu eşti...
Chris Winslow.
- E totul în regulă, băieţi? - Da, totul e OK.
Am crezut doar că colegul meu de cameră o să fie...
Un tip.
Da.
Eu m-am gândit că e o şcoală de arte liberală, deci "liberală".
Da, probabil m-a încurcat numele "Chris".
Da. Că asta nu s-ar întâmpla cu un nume ca "Dalton".
O să mă duc la biroul de cazări şi o să rezolv asta.
Nu, nu, nu! Te rog, tată al lui Dalton.
Dă-mi mie voie! Clar am întrerupt o apropiere între băieţi.
Revin.
Hei...
Am luat asta pentru tine.
Ar trebui să vezi cum e.
Dacă nu-ţi place, nicio grijă.
Dar o să-ţi placă.
Tu chiar nu mă cunoşti, nu? Crezi că vreau să intru într-o frăţie?
E doar o petrecere, Dalton.
Du-te! Distrează-te!
Fă-o pentru mine! Te-am adus aici.
- Nici n-ai vrut. - Ba sigur că da!
Nu mă mai minţi!
Am auzit ce a spus mama la înmormântare.
- Tot am făcut-o. - O, deci eşti tatăl anului?
Măcar tu ai un tată.
Nu mai da vina pe tatăl tău pentru greşelile tale!
A plecat acum 40 de ani. Treci peste asta!
Dumnezeu ştie că nu voi fi definit de tine.
Glumeşti? După tot ce am făcut pentru tine?
Când ai devenit nesuferitul ăsta nerecunoscător?
Nu-i de mirare că mama a divorţat de tine.
Mersi că m-ai adus.
Îţi dai seama că e Shania Twain, nu?
Da.
- Deci, ce au spus la cazări? - "Ghinion de neşansă."
Trebuie să dorm aici în seara asta.
Dar primesc altă cameră mâine, deci nu e permanent.
Devastator, nu?
- Tu eşti la arte, înţeleg? - Da. Tu, muzică?
Matematică. M-am gândit la muzică,
dar viaţa de artist e una de nomad
şi mult scrâşnit din dinţi.
Dar sunt sigură că tu o să ai super succes.
- Vrei să-mi sufli în clavietă? - Ce?
Cânţi?
- Doar un pic, la pian. - E acelaşi lucru. Doar suflă!
Păduchii mei sunt buni.
Ce-i asta?
Ceva scris de mama mea.
Drăguţ!
Deci...
Ce e ciudat la tine?
Nu ştiu.
Hai, omule! Toată lumea e ciudată.
Tu prima.
Duminica port monoclu şi comand mâncare cu accent britanic.
Asta e ciudat.
Mulţumesc.
Bine, uneori mănânc
fulgi de ovăz instant,
fără apă sau lapte, sau altceva.
Sunt cam uscaţi.
Nu eşti bun la asta.
Hai să încercam din nou!
La zece ani, părinţii mei au murit şi m-am mutat la bunica mea Perkee,
care era să orbească din cauza unui caz de picior de atlet.
Eu nu-mi amintesc vârsta de zece ani.
Adică...
tot anul.
Ce vrei să spui?
Am fost în comă.
Meningită virală.
Cel puţin asta mi-au spus în cele câteva dăţi când au vorbit despre asta.
Dar nu-mi amintesc nimic.
Nici că am fost bolnav.
Parcă m-am trezit într-o zi şi trecuse un an întreg.
Asta e groaznic.
Şi destul de ciudat.
Bravo!
Sincer, eu aş vrea să uit un an întreg de când eram copil.
Mi-ar fi prins bine puţină meningi-gi.
Ştii, mai e
o chestie ciudată la mine.
De când am fost în comă,
mi-e frică de întuneric.
Mie, de păpuşile Barbie până...
acum.
Nu e nimic rău în a fi speriat.
Atâta timp cât nu mă ţii trează cu o lumină de veghe strălucitoare.
- Serios? - Îmi pare rău.
O, Doamne! În fine...
E-n regulă. Mă descurc.
Bună! Aici Dalton.
Nu pot răspunde acum, dar lăsaţi un mesaj şi vă contactez eu.
Bună, prietene! Eu sunt.
Voiam să fiu sigur că te-ai acomodat.
Doar ce mă gândeam la ce ai spus...
şi...
Nu ştiu, nu ştiu ce...
se întâmplă cu mine, dar...
o să aflu.
Şi voiam să ştii asta.
Bine, pa!
Bună ziua!
Sunt profesoara Armagan.
Închideţi-vă telefoanele!
Deschideţi-vă portofoliile!
Scoateţi ceva care mă va interesa!
Fixaţi-l pe şevalet!
Staţi lângă munca voastră!
Cu mândrie.
Alec Anderson.
Tehnica ta e evidentă.
Arată ca o fotografie.
Mersi.
N-a fost un compliment.
Rupe-l!
- Poftim? - Desenul. Rupe-l!
- M-am chinuit mult să-l fac. - Nimeni n-o să-i ducă dorul.
Nici vorbă!
Păcat! Prima noastră victimă.
De obicei, termin prezentările înainte ca cineva să renunţe.
- Nu am renunţat! - Ba da.
Doar că nu ţi-ai dat seama încă.
Poţi pleca.
Noroc!
Orice prost poate să înveţe tehnica,
s-o stăpânească chiar.
Nu înseamnă nimic dacă nu vine din interior.
Nu mă interesează "regulile artei".
Noi o să încălcăm regulile.
Şi-apoi vreau să le încălcaţi din nou.
Să vedeţi cât de distruşi puteţi ajunge.
Dalton Lambert.
Da, dnă.
De ce naiba ai distruge un desen frumos ca ăla?
Încă o dată pentru siguranţă?
N-a fost atât de greu, nu?
Bun. Trebuie să uitaţi trecutul.
Să vă lepădaţi pielea, ca să creşteţi.
O să număr invers de la zece.
La fiecare cifră, vreau să vă cufundaţi tot mai mult
şi mai mult în voi înşivă.
Nu ridicaţi cărbunele de pe hârtie!
Zece...
nouă...
opt, şapte, şase...
cinci...
patru, trei, doi...
unu.
Desenaţi orice vă spune sufletul.
O experienţă care vă defineşte.
Trebuie să fiţi dispuşi să descoperiţi
gândurile cele mai urâte, cele mai lăuntrice.
Te ţine înăuntru sau afară?
O să ai căşti.
Aparatul e destul de zgomotos, dar o să mă poţi auzi.
Voi avea nevoie să stai cât mai nemişcat pe parcursul procedurii.
Dacă simţi că trebuie să ieşi de acolo...
strânge mingea şi-ţi dăm o pauză.
Eşti bine?
Încântat.
Toată lumea la bord.
Ia asta!
Bine. Stai comod, Josh?
Da. Hai să terminăm odată!
Alo?
Dr Brower?
E cineva cu tine.
Ce? Ce aţi spus?
Dr Brower, ce aţi spus?
Haide...
Bine, puteţi să mă scoateţi, vă rog?
Alo, hei! Puteţi să mă scoateţi?
Uşa e deschisă.
Bine, bine. Scoateţi-mă de aici! Hei! Dr Brower!
Dr Brower, scoateţi-mă de aici!
Haide! Scoateţi-mă de aici!
Alo! Hei!
Doar scoateţi-mă de aici! Scoateţi-mă, scoateţi-mă!
Dr Brower. Haide!
Scoateţi-mă de aici!
Bine. Haide!
Dle Lambert?
- Ce a fost aia? - Sunteţi bine?
Cine a fost ăla? De ce s-au stins luminile?
Calmaţi-vă!
- Aţi spus că s-au stins luminile? - Toate şi am rămas blocat acolo!
Şi am văzut...
- Ce...? - Dle Lambert, aţi dormit 15 minute.
Ai aţipit imediat. RMN-ul dv. a mers perfect.
- Ce? - Îmbrăcaţi-vă!
Şi veniţi dincolo!
Fizic, nu e nimic în neregulă cu dv. Nu sunt creşteri sau pete pe creier.
Nimic îngrijorător.
Asta e o veste bună, dle Lambert.
Da, ştiu, eu...
Cred că doar speram ceva real.
Ceva ce-ar putea explica această ceaţă.
Problemele de memorie ar putea fi provocate de diverse lucruri.
Stres crescut, schimbarea obiceiurilor zilnice.
Au existat întreruperi în viaţa de acasă?
Mama mea a murit recent.
Îmi pare rău pentru pierderea dv.
Ca să nu mai spun că fiul meu a plecat la şcoală
şi fosta mea soţie aproape că nu vorbeşte cu mine, aşa că...
- Asta pare sigur stresant. - Da.
Poate un terapeut v-ar fi de ajutor?
Da. Sigur. Probabil.
Aveţi antecedente de boli mintale în familie?
Boli mintale?
Nu e nimic alarmat.
Poate fi informativ pentru diagnosticare.
- Din câte ştiu eu, nu. - Merită cercetat.
Între timp, există exerciţii, jocuri pentru stimularea memoriei.
Jocuri de potrivire. Cum fac copiii.
Vreţi să joc jocuri pentru copii?
Putem învăţa multe de la copii.
Da.
Mersi.
Ce faci?
Am primit noua cameră azi,
aşa că, din păcate, gata cu petrecerile în chiloţi.
Dar, consolare, sunt în 323 acum. Chiar deasupra ta.
Deci ai grijă, tinere, să nu te-aud plesnindu-ţi cârnatul în toiul nopţii.
- Vrei să intri într-o frăţie? - Ce?
- Nu, e doar ceva ce mi-a dat tata. - Ar trebui să mergem.
Putem face mişto de pantalonii lor kaki şi de fondurile lor.
Doar dacă n-ai terminat de redecorat.
Haide, Delfine! Fă ceva frumos pentru tatăl tău.
Ce s-ar putea întâmpla?
Pot să vă ofer budincă-n scutec?
Nu, mersi.
O, nu.
În fine...
Serios?
O, haide! Nu te mai văita şi hai!
Ca să imortalizăm seara în care Dalton Lambert chiar se distrează!
Hai! Hai! Hai!
Ce e ăla "suc de frăţie"?
Nu întreba!
Toată lumea, numele meu e Nick.
Nick Popic! Nick Popic! Nick Popic!
Bun-venit la Casa Kappa şi bine aţi revenit la şcoală!
Sunt aici să vă reamintesc, oameni buni,
că frăţiile sunt atacate.
Da, şi trebuie să ne protejăm dreptul de a petrece
şi de a fi minunaţi.
Albi, negri, maro sau albaştri, sunteţi toţi bineveniţi la UJP,
cu condiţia să recunoaşteţi
şi să respectaţi
că frăţia e ultima casă
unde bărbaţii încă pot fi bărbaţi.
Mulţumesc.
Acum, avem mult de băut în seara asta,
dar cu măsură.
Nu avem nevoie de alt incident.
Petrecerea asta e jalnică.
Confirmat. Hai sus să ne uităm prin lucrurile tuturor.
Da.
Ar trebui să fim rapizi.
Permisiunea de a continua se acordă.
Aşteaptă!
O, nu!
- Asta e camera lui Nick. - Şi asta, crema lui pentru fund.
Mă duc s-o întind pe buda comună. Vin imediat.
Stai!
Hei, omule...
Hei, omule, eşti bine?
Ai nevoie de apă cumva?
Opreşte asta! Opreşte asta!
Opreşte asta!
Închide uşa!
Închide...
Închide uşa!
Mă întorc imediat. Am nevoie de nişte provizii.
Hei, Paige. Eu sunt Nick.
Asta este noaptea ta, frate Asta este noaptea
Te-am găsit.
Haide...
Fii tu însuţi, frate!
Vrei să dansezi?
Un dans ar fi frumos. Putem dansa.
Hai să dansăm!
Asta este noaptea, frate
Linişte!
Eşti bine?
Cred că tocmai am văzut ceva...
Ce?
Trebuie să plecăm.
- Acum. - Doar ce devine distractiv.
- E cineva în camera mea? - La naiba!
Unul dintre voi, fraierilor, o să şi-o ia!
Ce naiba?
O, Doamne! Îmi pare rău.
Căutăm doar puţină intimitate...
Ştii? Urma s-o facem.
Aş prefera să-mi văd părinţii făcând-o.
Dar ar trebui să rămâi.
S-ar putea să ne îmbătăm suficient, încât să te găsim atrăgătoare.
Chiar dacă arăţi ca un clovn.
Nick Popic, nu?
Prefer să dau în popic.
Fugi!
Am gândit-o repede, nu?
Eu...
O, la naiba! Ar fi trebuit să întreb înainte să te sărut, nu?
Scuze, a fost instinctual.
- O, nu... - Eşti bine?
Sunt bine, doar că...
Îmi pare rău pentru ce ţi-a spus.
Nu contează.
Crezi că-mi pasă ce crede Vineyard Vines? Ar vrea el.
Hei, amice. Sunt eu, din nou.
Am fost la doctor.
Şi totul e în regulă.
Adică, nu în regulă. Dar îi dau de cap.
Aşa că, sună-mă când poţi.
Bine, eu...
Îmi pare foarte rău, Dalton, pentru ce am spus deunăzi.
Bine, pa!
Unde e maioneza mea?
Cine e?
Te rog, nu-mi spune că eşti un ciudat.
- Ce? Nu. - Atunci ce naiba se întâmplă?
Intră!
Mi se întâmplă ceva. Văd lucruri, lucruri nebuneşti.
Îl ştii pe copilul de care au vorbit la frăţie, cu incidentul?
L-am văzut. Şi era mort.
A început cu un exerciţiu de artă
şi ne-a cerut să căutăm adânc într-o amintire, în subconştient.
Aşa că am făcut asta şi am desenat o uşă.
Tre' să laşi sucul de frăţie.
Nu glumesc.
În seara asta pictam şi am adormit.
Şi, când m-am trezit, a apărut un felinar.
A fost ca un vis, dar nu era un vis.
Şi am mers în camera ta.
Ştiu cum sună.
Simt că mă apropii de ceva.
Sau ceva se apropie de mine.
Ai o pernă în plus?
Dalton Am fost la petrecerea frăţiei.
A fost jalnică
Bine.
Foster.
Renai.
Dalton.
Kali.
Dalton.
Dalton?
Dalton.
Mama.
Bine.
Bine, mamă, ajută-mă!
Kali.
Dalton. Dalton.
Mama.
Mama?
Mama.
Nu ştiu. Nu ştiu.
Bine.
La naiba!
Chiaroscuro.
Dansul luminii şi umbrei.
Un efect folosit nu numai pentru a crea volum şi definire,
ci şi o sursă de lumină specifică, nevăzută.
Bun. Asta e una dintre cele mai bune picturi ale lui Goya.
Spaţiul negativ ne atrage privirea către Saturn.
Reprezintă întunericul sau un vid?
Goya l-a stăpânit pe pânză,
dar problemele de familie şi de sănătate
l-au trimis pe acest pictor de curte venerat
într-o spirală întunecată, făcându-l să creeze portretul înfiorător
al unui tată care-şi devorează fiul.
Acest echilibru între lumină şi întuneric este ceea ce căutăm.
Pregătiţi-vă!
Propriile voastre experienţe vă modelează lucrările.
Îmbrăţişaţi-le! Folosiţi-le!
Afundaţi-vă adânc în întunecimea memoriei.
Zece,
nouă,
opt,
şapte,
şase,
cinci,
patru,
trei,
doi,
unu.
Salut, tocilare!
O uşă roşie.
O puţă mov.
Hai, omule! Nu-ţi spune nimic asta? O uşă roşie?
Pari mai ciudat decât de obicei.
E o chestie de la ora de artă. E un tablou.
Trebuia să găsim o amintire.
- Am crezut că era ceva din copilărie. - Ai întrebat-o pe mama?
- Nu, nu vreau s-o îngrijorez. - De ce ar îngrijora-o asta?
- Nu ştiu. - Asta se întâmplă la facultate?
- Devii criptic şi de-astea? - Bănuiesc.
Atunci nu mă duc.
După visul înfricoşător de aseară, care n-a fost vis,
mi-am zis:
"Da, Dalton e ciudat, dar nu e nebun."
O să vreau cheia înapoi.
Aşa că, am început să caut pe interweburi
şi ghici ce?
Nu eşti nebun deloc.
Eşti un proiector astral.
Fii atent!
Se pare că l-au filmat între schimburi la Best Buy.
Salutări! Aici Spectral Sightings. Eu sunt Specs, el e Tucker. Salută-i!
- Nu. - Bine. Suntem APP.
Anchetatori Profesionişti de Paranormal.
Azi vom vorbi despre ceva despre care zeci dintre voi
ne-au întrebat.
Proiecţia astrală.
E un fenomen real: corpul nostru fizic adoarme,
iar corpul nostru astral îl părăseşte pe cel fizic
şi pluteşte în alt tărâm.
- Exact aşa se simte. - Ţi-am spus! E tare, nu?
Fostul nostru mentor, dr Elise Rainier,
avea un nume pentru acest tărâm.
- Îi spunea Dincolo. - Stai!
Eu sunt Elise.
Mă bucur să vă văd pe toţi.
Sunt aici să vă vorbesc despre proiecţia astrală...
şi despre Dincolo.
Bine...
Lăsaţi-mă un pic.
Trei,
doi,
unu.
Dincolo...
e un tărâm întunecat,
plin cu suflete chinuite ale morţilor,
iar unii sunt condamnaţi
să trăiască cele mai grave greşeli ale vieţii lor
iar şi iar, şi iar, pentru totdeauna.
Când te proiectezi astral
sau călătoreşti în acest tărâm,
astea sunt sufletele
pe care le trezeşti cu prezenţa ta.
Te pot mirosi.
Prezenţa vieţii.
După viaţă tânjesc
mai mult decât orice.
Aşadar, cu cât călătoriţi mai departe,
cu atât călătoria devine mai riscantă.
Vor viaţă şi pot veni în lumea noastră ca să o ia.
Rămâneţi neclintiţi!
Văd cum se învârt roţile. Ce este?
- Copilul ăla din frăţie? - Care vomita?
Da. Mi-a spus ceva.
A spus: "Închide uşa!"
Sunt sigură. Probabil că n-a fost momentul lui de mândrie.
Da, dar dacă... a vrut să spună altceva?
- Dacă vorbea de uşa asta? - Şi ce? Vrei să te întorci să-l întrebi?
Serios?
Trebuie să ştiu.
Uite, îmi pare rău pentru el, zău...
dar tărâmurile întunecate sunt locuri pe care încerc să le evit.
E ceva important
la tabloul ăsta, Chris.
Trebuie să aflu.
Bine.
Dar nu e ca şi cum Nick Popic o să te lase în dormitorul lui,
să te conversezi cu fantoma din baia lui.
Nu va şti că sunt acolo.
Deci, care e planul?
- Ştiu eu. - Vă pot ajuta?
Bună! Mi-am lăsat sutienul
în camera lui Nicholas şi mă întrebam dacă e cumva acasă?
Cred că e sus, învaţă cu Paige.
Bravo, Delfine!
O să-ţi citesc asta. Se numeşte În flăcări.
O lucrare foarte vulnerabilă. "Privind un foc de tabără..."
- Am nevoie de o cameră cu întuneric. - Bine.
Şi după aia?
O să pluteşti prin aer şi o să faci: "Uuu!"?
Nu sunt o fantomă.
Şi nici n-o să fii cu atitudinea aia, Casper.
Bingo!
Ce şanse sunt ca cearşafurile alea să fie scorţoase?
Probabil c-ar plesni ca o coajă de taco.
Iau eu podeaua murdară.
Bine...
- Îmi laşi puţin spaţiu, te rog? - Da, scuze!
Bine, eşti gata?
Zece, nouă...
opt, şapte...
şase, cinci...
patru, trei...
doi, unu.
Pluteşti deja?
Cu bine, călătorule!
Eşti aici, Dalton?
Probabil specializare în scriere creativă.
Dar sunt foarte bun şi la finanţe
şi nu vreau să irosesc harul ăsta.
Cât timp trebuie să stai cu aia?
Pot s-o scot.
Porii sunt bine.
Fir-ar!
O să dureze un pic.
Scârbos!
Dalton?
Dalton.
Cineva să aprindă lumina!
Dalton.
Dalton, trezeşte-te!
- Pe bune! - Chris.
Cine se joacă cu mine?
Închide uşa!
Dalton?
- Închide uşa! - Chris!
O, Doamne!
Haide!
Chris.
Ce...?
Haide!
COMITATUL LOS ANGELES SPITALUL DE PSIHIATRIE
Pacient: BENJAMIN P. BURTON
Contact de urgenţă: LORRAINE LAMBERT
Relaţie: SOŢIE
Diagnostic: SCHIZOFRENIE TERAPIE ELECTROCONVULSIVĂ
COMPORTAMENT ERATIC. PSIHOZĂ, POSIBILĂ PARALIZIE DE SOMN.
"PROIECŢIE ASTRALĂ"
Ce?
DECEDAT
CENTRUL DE SĂNĂTATE AL STUDENŢILOR LA UJP
Chris...
- Chris, n-am vrut să fie aşa... - Nu!
- Am vrut doar să văd dacă eşti bine. - Sunt bine.
Îmi pare rău. Nu ştiam că cineva poate fi rănit în lumea reală.
Ei bine, se poate.
N-ai idee cu ce te joci.
Nu pot lua parte la asta, Dalton.
Şi nici tu n-ar trebui, pentru că, data viitoare, poate nu te mai trezeşti.
- Bună! - Bună!
Nu e weekendul tău. Kali e la o petrecere în pijamale.
- Şi Foster... - Nu sunt aici pentru copii.
Putem vorbi?
Sigur.
Două apeluri într-o săptămână!
- Hai, omule... - Nu ţi-ai făcut prieteni încă?
Spune-mi tot ce-ţi aminteşti despre coma mea.
- Ar trebui să vorbeşti cu mama. - Cred că...
- ...lucrurile pe care le desenez... - Uşa?
Şi acum un tip cu un ciocan.
Un ciocan?
Cred că ar putea fi indicii din trecutul meu,
gânduri care au dispărut din cauza comei. Nu ştiu de ce...
- ...revin acum, dar revin şi... - Stai!
Dalton.
Ce e?
Am o imagine în minte de ani de zile.
Mama spune mereu că nu e reală, că e doar un vis urât, dar...
Spune-mi, frăţioare! Haide!
Bine. Suntem undeva, într-o cameră. Un fel de subsol.
Îţi aminteşti asta?
Dalton, eşti acolo?
Tot ce mi-am dorit a fost să fiu mai bun decât tata.
Ştii asta. Doar să fiu un tată bun.
Ai fost. Eşti, Josh.
Dalton n-ar fi de acord.
Dacă te încălzeşte cu ceva, nu-l pot face nici să mă sune.
Tatăl meu şi-a abandonat familia şi...
eu am făcut la fel.
Ba n-ai făcut-o.
Nu eşti el, Josh, şi ai dreptul să fii supărat pe el.
Sunt supărat, de multă vreme, pe un bărbat pe care nu l-am întâlnit.
Care a sărit de pe acoperişul unui spital de psihiatrie în 1978.
Omul ăla e mort şi dispărut de mai bine de 40 de ani.
Tatăl meu.
Ben Burton.
Deci cum naiba mă terorizează aici, acum, în lumea reală?
- M-a atacat la mama acasă... - Te-a atacat?
Da. Sunt doar nebun sau...?
Nu ştiu, a...
a lăsat asta pentru mama în ziua în care a murit.
asta se termină cu mine
Ce se termină cu el?
- Josh... - Ăsta e răspunsul? Sunt doar nebun?
E nebunia lui în mine?
De-asta am fost atât de pierdut în ultimii ani?
Le-am transmis blestemul copiilor? Îi va bântui ca pe mine?
- Josh, opreşte-te! - De ce mama n-a spus nimic?
Nu eşti nebun.
Atunci ce se întâmplă cu mine?
Dalton N-a fost comă, o să găsesc răspunsul
Dalton.
Deci eu şi Dalton puteam călători în altă...
dimensiune...
unde eram bântuiţi de fantome şi spirite.
Mai mult ca nişte entităţi,
ca cea din fotografiile alea, care te bântuiau.
Şi tatăl tău le vedea şi el, şi poate doar vrea ajutor.
Pe vremuri, i-a spus mamei tale. Ea nu a înţeles.
- N-a ştiut cum să-l ajute. - Să-l ajute cum ne-ai ajutat tu?
Suprimându-ne amintirile?
Toţi am crezut că aşa era cel mai bine, Josh. Inclusiv tu.
Dar mintea ţi s-a înceţoşat.
Suprimarea te-a făcut mai încet.
Şi eu şi mama ta n-am ştiut ce să facem.
Şi mi-a fost prea frică să-ţi spun adevărul.
Dalton a avut dreptate.
A spus că mama avea secrete, că ne ascundea ceva.
N-am crezut că şi tu ai.
- Zece ani mi-ai ascuns asta. - N-ai idee cât de greu mi-a fost!
- Sincer, nu ştii. Te rog. - De ce?
- De ce? De ce? - Nu înţelegi...
Pentru că ai încercat să ne omori familia!
Ne urmăreai prin casă cu o bâtă de baseball!
- Ce? - Eu ştiam că nu erai tu, ci că era...
chestia din pozele alea, dar copiii? Ei nu înţelegeau.
Toate terorile nocturne pe care le avea Foster...
I-am minţit pe copiii noştri zece ani,
spunându-le că amintirile alea nu sunt reale.
"Sunt doar imaginaţia ta. Tata n-o să-ţi facă rău."
- N-aş putea. - Dar ai făcut-o.
Pentru ei nu contează ce te controla.
Ei vedeau chipul tău. Tu le provocai toată durerea aia.
De-asta m-am retras. Eu doar...
nu mai puteam trăi aşa.
Ştii...
am fi putut trece peste asta împreună.
Ăsta eşti tu?
Dalton doar ce mi-a trimis ăsta.
A avut coşmaruri şi viziuni.
Ceva despre o uşă roşie.
Şi acum asta.
Ce facem?
Mi-e frică.
O să fie bine.
- O să fie bine. - Nu ştiu...
Nu ni se va întâmpla nimic. Îţi promit, bine?
Ai grijă de fratele tău, Dalton!
Bine.
Te-ajut.
Dar de ce e tati supărat pe noi?
Mami. Mami...
Pot să merg în locul întunecat şi să-l găsesc pe tata.
- Nu, e prea periculos. - Dar pot s-o fac.
Bine, să ai grijă!
Haide!
Nu! Opreşte-te! Ce faci?
Opreşte-te! Ce faci?
Tată, te rog, opreşte-te!
Doar opreşte-te!
Nu!
Opreşte-te!
Şi acum, dragii mei prieteni,
aş vrea să vă dedic acest cântec vouă, tuturor,
oriunde aţi fi.
Acest cântec este pentru voi.
Doar te verificam.
Bine.
Stai pe jos, fiind ciudat. E normal.
Deci eşti bine, da? Pentru că...
S-a întrerupt curentul şi-am crezut că ai plecat iar în tărâmul întunecat.
Şi ştiu că nu-ţi place întunericul, aşa că m-am gândit
să-ţi luminez camera aşa cum îţi luminez şi viaţa.
Nu-mi mai e frică de întuneric.
Bine.
Păi, am adus astea până aici, aşa că le pun oricum.
Deşi eşti complet enervant. Doamne!
Ascultă...
Am primit mesajul tău şi am răspuns arţăgos.
Apoi l-am şters,
pentru că bunica Perkee mi-a spus să nu mă cert în mesaje.
Tonul nu se transmite.
Dar, dacă vrei părerea mea...
uite-o!
Nu mai scormoni în trecutul tău!
Unele lucruri mai bine le laşi îngropate, ştii?
Şi...
uneori trebuie doar să mergi înainte.
Dalton?
Hei...
Dalton. Eşti bine?
Dalton.
Dalton?
Nu.
O, nu! Nu, nu, nu!
Tati e aici.
O să te scot din locul ăsta, Dalton.
O să plecăm de aici şi o să mergem acasă, bine?
N-o să ne mai întoarcem acolo.
Dalton. Ce?
Dalton.
Dalton, spune-mi că eşti acolo!
Dalton.
Dalton, ştiu că eşti acolo.
Dacă mă mai atingi o dată, te nenorocesc!
Tată, nu!
Ai încercat să mă omori.
- Nu eram eu. - Te-am văzut!
Dalton, chestiile astea ne pot poseda corpurile.
Mi s-a întâmplat şi mie, şi acum ţi-au făcut-o ţie.
Se întoarce după tine.
Trebuie să plecăm.
Haide!
Vine!
Du-te!
Dalton, ajută-mă!
Ajută-mă să ţin uşa!
- Nu! - N-o putem ţine, tată.
Fiule, trebuie să încercăm.
Du-te, fugi de-aici!
Nu!
Nu! Nu!
Dalton, haide!
Trebuie să găsim ceva s-o blocăm. Ceva s-o sigileze.
Haide, să mergem!
- Tată, te rog! - Tată!
Trebuie să plecăm!
E în regulă.
Tu du-te!
Du-te!
Fugi!
Nu!
Nu! O, Doamne!
Josh.
Asta se termină cu mine.
Vopsea?
Vopsea. Dalton.
Trebuie să scapi de chestia aia. Arde-o, uită de ea!
Nu, nu funcţionează. Trebuie să ne amintim.
Chiar şi lucrurile care dor.
Tată?
Bine. Bine. Bine.
Dalton e bine?
- E bine. - Bine.
El e.
Dalton.
S-a întors tata?
Da! Da, s-a întors. E bine.
Ne vedem vinerea viitoare.
Şi spune-i lui Foster să-şi ia tema la istorie. O să-l ajut cu ea.
Ai putea veni un pic mai devreme, dacă vrei, să iei cina cu noi.
Da, mi-ar plăcea asta. Mersi.
Minunată casă!
Mersi.
- Locuieşti aici? - Aşa sper.
Ăsta e un răspuns ciudat.
Bănuiesc că sunt pierdut în amintiri.
Pot să-ţi inunde mintea.
Te cunosc.
Se poate să mă fi văzut.
O ştiu pe mama ta.
Sunt atâtea lucruri pe care vreau să i le spun!
Ştiu. Şi poţi.
Şi ai s-o faci. Într-o zi.
Ai un viitor strălucit înainte.
Şi tu, şi Dalton.
Rămâi neclintit, Josh!
Am ajuns pe perete.
Da.
Te iubesc, fiule.
Şi eu te iubesc.
Subtitrare tradusă de Andrea Puticiu