Dr. Powell, sunt Tom Hanley, Departamentul de Stat.
Scoteti-i cătuşele. Acum e al nostru.
Dacă ştii ceva despre o crimă, de ce nu te duci la poliţie, Annie?
Probabil poliţia se ocupă deja de ea.
Nu ştii nimic despre politică, aşa-i?
Nu eşti decât un psihiatru.
Nu te pricepi la asta.
Nu, dar vreau să învăţ.
Vreau să ştiu de ce ar vrea cineva să-l răpească pe Papă.
Nu vreau să stau aici şi să fiu nevoită să mă conving că nu e adevărat.
Te sperie?
Gândul că ar putea să nu fie adevărat?
Nu! Nu mă sperie, fiindcă e adevărat.
L-au luat acum şapte săptămâni.
Îl ţin acum în Corsica.
Şi nu vor să afle nimeni că a dispărut.
- Acum poate o să spui, "De ce Corsica?"... - Nu, Corsica, mi se pare normal.
Foarte bine.
Este la mică distantă, la vest de Roma, cam 150 de mile.
- Ai fost vreodată acolo? - Nu. Dar o am pe listă.
I-a câştigat prietenia. Vedeţi?
Acum, Annie, vreau să analizăm orice posibilitate.
Pe cealaltă parte a paginii, este posibil...
să fie o fotografie a Papei?
E posibil, da.
Şi, este?
Vreau să te întreb,
e posibil ca aceasta să fie o fotografie a Papei, făcută acum opt zile,
care îl arată nevătămat în Roma? - Nu!
- A văzut cineva revista? - Catherine! Catherine!
Doar presupunem, Annie.
- Doar presupunem că... - Dar nu e adevărat ce spui!
Să văd!
Oh, eu...
Nu ştiu...
Foarte bine.
Eu... Eu nu...
Dacă ţi-e teamă, măcar eşti conştientă că ai putea fi bolnavă.
N-ar trebui să o consoleze?
Nu te lăsa impresionat, Gilbert.
Vom discuta cazul după-amiază.
- Ai întârziat. - Eu tocmai...
Vreau să mă înlocuieşti la curs, miercuri, la ora 10:00.
Ce fotografie ai?
E riscant, Theo.
Foarte riscant.
Mi s-a cerut să fac evaluarea în cazul Ethan Powell. Ţi-aminteşti de el?
Lucra şi el aici. Antropologie.
A dispărut în Africa. A omorât oameni.
Da, anul trecut. Doi morţi, trei în spital.
Nebun de legat, dar se întoarce acasă.
Şi n-am vrea ca unul din foştii noştri profesori
să fie spânzurat în Rwanda.
Presa speculează orice. Deci se-ntoarce acasă.
- Iar evaluarea va începe de cum ajunge aici - Adică?
Mâine. Vreau să ştiu totul despre caz în 24 de ore,
şi vreau un studiu făcut de cel mai bun rezident al meu.
Ben, trei zile de muncă vrei să le fac în următoarele 24 de ore!
Atunci, cred că nu vorbeam despre tine. Se pare că m-am referit la Gilbert.
Transmite-i să mă sune acasă.
Bine. Cum vrei. Cum vrei tu, Ben.
Ben, aş fi bucuros să fac studiul.
- Doar dacă te descurci. - Mă descurc.
A fost prea uşor, Theo. Foarte bine.
Mâine la aceeaşi oră, în biroul meu.
- E încuiată. - Ce vorbeşti?!
- Ce? - Staţi!
Da! Da! V-am spus că e cea din stânga.
- E încuiată! - Trebuia să fie deschisă.
Maxwell, ne auzi?
- Maxwell, răspunde! - Mai zi o dată.
Maxwell, răspunde. Suntem în coridor, cu Doctorul.
- E uşa dinspre est sau dinspre vest - Ce-a fost asta?
- Auzi ceva? - S-a întâmplat ceva?
Nu, nu am înţeles nimic.
- S-a întâmplat ceva? - Mamă. Shh.
Foley!
Mă duc să verific.
Calmaţi-vă?
Maxwell, acum mă auzi?
Max. Hei, Doctore.
Foley! Opreşte-te!
- Foley. - Să scoatem rudele afară!
- Doamnelor, trebuie să vă scoatem de aici. - Ce?
- Veniţi cu mine, vă rog! - Ce s-a întâmplat?
Deoacamdată ştiu la fel de multe ca şi dvs. Pe aici, vă rog.
- E aşa cum l-au descris ziarele din Rwanda. - Theo!
Nu a mai fost nici un caz asemănător, Ben. Niciodată.
- Ai venit mai devreme cu trei ore. - E o ocazie uriaşă!
- Uriaşă! - Dar am oră aici în 15 minute.
Da, bine, dar o să vrei să asculţi asta, Ben.
Spune-mi.
A omorât doi paznici într-un parc din Rwanda şi i-a rănit pe alţi trei...
cu o bâtă de lemn.
- Studia animalele acolo nu? - Nu mai studia.
Paznicii au spus că a intrat între ei
ca şi cum făcea parte din grupul de animale.
E posibil, Ben, să trăiască printre gorile...
aproape doi ani?
Cu ele.
"Cunoscutul antropolog şi primatolog, Ethan Powell...
a fost dat dispărut în octombrie 1994."
Pierdut pentru aproape doi ani,
apoi găsit.
Dar când au încercat să-i vorbească, Ethan s-a năpustit asupra lor.
Ca un animal, spuneau.
L-au închis într-o închisoare din Africa, un an.
Nu a scos nici un cuvânt de când l-au arestat.
Deci, ce avem noi aici?
Trăieşte cu animalele,
le preia comportamentul.
Devine un animal.
- Cum se poate asta? - Exact!
Cum?
Ne-au cerut o evaluare de 30 de zile, apoi va fi audiat de către un judecător.
O să-i las o zi să se odihnească, apoi o să-l vizitez joi.
Ben, aş vrea să-ţi cer ceva.
- Ce anume? - Ethan Powell.
Evaluarea. O vreau.
Nu ai destulă experientă pentru un astfel de caz.
Ştii şi tu, aşa-i? De ce te-aş lăsa pe tine?
- Sunt lucruri importante în joc, Ben. - Da.
Unul dintre ele este cariera ta, nu-i aşa?
Adică, un asemenea caz influenţează cariera, iar tu te-ai gândit la asta.
Ar fi un salt important.
Ce-ar fi dacă l-aş face să vorbească?
Să-l faci pe Powell să vorbească?
Să nu confunzi un ucigaş mut...
cu o mică Annie Belden şi fantezia ei despre Papă...
cu Rondelli, sau cei ca ei.
Dar dacă pot?
Atunci, o să scrii un best-seller despre asta. Am dreptate?
Sunt pregătit, Ben.
Ai găsit titlul?
Pentru best-seller?
Poate.
Care e? Spune-mi.
Asta înseamnă "Da"?
Şi de ce nu vorbeşte?
Păi, se spune...
că trăia împreună cu maimuţele.
Unde?
"Unde?", Michigan.
Peter! Peter, de ce?
Uite ce ai făcut!
Scuzaţi-mă!
Mingea. Scuzaţi-mă!
Puteţi să ne daţi mingea înapoi?
Peter!
Am auzit că aproape ai omorât un gardian la aeroport.
Sper să încerci şi aici...
cândva.
Pete, ce-ai primit?
Hei, Pete, ce carte ai?
Pete!
Vreau să văd cartea! Dă-mi să văd.
Vreau să văd. Arată-mi cartea. Ăsta nu-i asul meu!
Vreau asul meu de caro! Vreau asul meu de caro!
Dă-mi cartea! Arată-mi cartea!
Ai asul meu? Ai asul?
Tu ai asul. Ai asul meu!
Ai asul meu, aşa-i?
Tu ai asul meu! Ăsta nu-i asul meu!
Vreau asul!
Dă-mi cartea! Tu ai asul de caro!
Arată-mi cartea! Să-ţi văd cartea! Cartea!
Asul de caro! Arată-mi-l!
Arată-mi cartea!
Dă-mi cartea! Cartea! Asul de caro!
Tu ai cartea mea? Vreau cartea mea!
Dă-mi cartea!
Iar l-am luat!
Asul de caro!
Domnule Dacks, se pare că e Bluto iar.
L-am luat din nou!
Asul de caro!
Bluto, eşti un norocos.
Atâta timp cât eşti încrezător, se ţin de orar.
Acelaşi lucru, în fiecare zi, domnule.
Sunt Dr. Theo Caulder.
Eu sunt Jack Keefer.
Dânsul este Dr. John Murray, se ocupă de psihopaţi.
Îmi pare bine!
Ce părere aveţi despre furnicarul nostru, Dr. Caulder?
- Dr. Powell e acolo? - Nu.
Psihopaţii nu sunt amestecaţi cu ceilalţi.
Doriţi aşa ceva?
- Conţine vanilie. - Nu, mulţumesc.
De fapt aş vrea să încep chiar acum.
Vi-l pot da pe Powell acum, într-o cameră nefolosită şi apoi vineri.
Împreună cu Dr. Murray veţi putea face un orar
şi pentru ceilalţi deţinuţi.
"Ceilalţi deţinuţi"?
Mi s-a spus că veţi face parte din personalul închisorii, doctore.
Asta-i afacerea.
Dar eu speram să mă ocup în fiecare zi de Dr. Powell.
Aici e Harmony Bay, Dr. Caulder. Nu mai corespunde de 30 de ani.
Se dărâmă sub picioarele noastre. În doi, trei ani, o vor demola.
Până atunci, avem cea mai grea muncă de corecţie din tară.
O să vă cer să vă adaptaţi programului nostru...
şi să-l trataţi pe Powell la fel ca pe ceilalţi.
Sper că n-aveţi nimic împotrivă.
Ai tu grijă de ceaşca.
Am ajuns.
20 de milligrame de haldol, de patru ori pe zi?
- Şi eu cum pot să vorbesc cu el aşa? - Nu vorbeşte, ai uitat?
Dr. Theo Caulder. Prima şedinţă cu Dr. Ethan Powell.
Dr. Powell, sunt Dr. Theo Caulder.
Ştiu că ai ales să nu vorbeşti, şi-ţi respect decizia.
Vreau să-ţi ofer posibilitatea,
să renunţi la tăcere, în timpul acestor şedinţe,
şi să le priveşti ca fiind în afara vieţii tale normale...
să poţi vorbi cu mine, ori ce vrei,
şi apoi să rămâi tăcut pentru tot restul zilei.
Şedinţele astea pot fi ocazia ta,
înainte să te întorci la tăcere,
să-mi spui, mie, lumii, familiei tale, orice...
orice ai tu de spus.
Mai întâi, Doctore, Vreau să spui cum te numeşti.
- Sau poţi scrie. - Hei!
Asta nu!
Câteva reguli, Doctore:
Nu treceţi de linie; nu-i atingeţi pe cei violenţi;
nu le daţi nimic; şi nu luaţi nimic de la ei, bine?
De asta suntem noi aici.
Henry.
Sau poţi scrie pe hârtia asta.
Cum te numeşti?
Doctore, cum te numeşti?
Scrie pe hârtie.
Cum te numeşti?
Pot să văd ce ai scris?
Hei!
- Ridicaţi-l! Ridică-te! - Ajunge.
Gata, gata. Atât. Atât, am terminat.
Am terminat.
Bună ziua, Dr. Caulder.
Cum a fost?
Pacientul e brutalizat şi i se dau prea multe medicamente.
Păi, Dr. Caulder, ştiţi unde vă aflaţi?
Avem loc pentru 700, însă avem peste 1000 dintre cei mai răi...
Şi nu am numărat şi psihopatii, nu-i aşa Alan?
- 42 de nebuni. - Ştiţi cine a fost Dr. Powel?
- Ce-i cu privirea asta, băiete? - Vreau să i se reducă medicamentaţia.
Hei! Vino aici!
Puteţi să vă faceţi meseria cum credeţi Doctore,
atâta timp cât nu intră în conflict cu regulile noastre.
Hei, maimuţo!
Dă-i ce-ţi cere, Ethan.
Dă-mi-l!
Fac schimb cu asul tău.
Acum!
Acum, luaţi-l!
Nu! Aşteptaţi!
Vă rog, vă rog! Uitaţi-vă în buzunar, măcar!
Vă rog, el are asul! El îl are! Şi e asul lui!
E asul... lui!
- E asul lui. - E asul lui.
Bucură-te, omule-maimuţă!
Acolo.
O jumătate de oră.
- Bună ziua. - D-ra Powell, sunt Dr. Caulder.
Trebuie să găsesc o modalitate să îl înţeleg.
- Am încercat şi noi. - Da, dar eu pot.
Am încercat în Africa.
L-am vizitat acolo în închisoare. Nici nu s-a uitat la noi.
- La mine s-a uitat. - Serios?
A încercat să mă atace cu un creion.
Uite, l-am văzut la aeroport.
Mama a fost distrusă. A plecat să stea cu sora ei.
Avea nevoie de o schimbare şi de multe calmante.
Eu sunt aici doar ca să vând casa, căci nu mai vrea să locuim aici.
- Tatăl tău ar putea fi foarte bolnav. - Chiar?
Şi eu credeam că doar a avut o zi proastă.
Nu-l vrei pe tatăl tău înapoi? Înapoi aşa cum era?
Aşa cum era...
Vrei să spui... distant, obsedat de munca lui,
şi nu de familie?
Da, îl vreau înapoi.
Tu ce vrei?
E capabil să mă privească din lumea lui primitivă - cu o privire de om liber.
Uite, nu vreau să îl vezi ca pe un nebun cu o bâtă.
Scriu o evaluare, nu un articol despre băcănie.
Evaluarea asta îţi prinde bine pentru carieră, aşa-i?
Are vreo importantă?
Dacă îl fac să vorbească, poate pot să-l ajut.
Să-l ajuţi?
Adică, să-l scoţi din închisoare?
Poate că locul lui e în închisoare Nu ştiu.
Dar cred că la Harmony Bay nu e locul nimănui.
Şi chiar am nevoie de ajutorul tău.
Aici lucra el, când era acasă.
- Ai fost acolo. - Da. O dată.
Eram în trecere. Am vrut să-i fac o surpriză.
Am stat două zile.
S-a bucurat când m-a văzut, dar a fost şi mai bucuros când am plecat.
Cine le-a făcut? Mai sunt?
Aici, am pus aparatul, iar pe celelalte le-am făcut eu.
Asta e munca mea.
În regulă. Ia ce-ţi trebuie şi pleacă.
Dr. Theo Caulder. A doua şedinţă cu pacientul, Dr. Ethan Powell.
Cum ne simţim azi, Dr. Powell?
Dr. Powell nu răspunde.
Îţi voi cere să numeşti câteva obiecte, Doctore.
Poţi să-mi spui, sau poţi scrie răspunsul.
Ce reprezintă fotografia asta Doctore?
- Pacientul nu dă semne că ar înţelege. - Dar asta?
Asta?
Asta ce reprezintă Doctore?
Poţi să răspunzi?
Dar asta?
Asta? Ce reprezintă această fotografie?
Dar asta?
- Hei, lasă-l în pace! Lasă-l în pace! - La dracu!
V-am spus să nu faceţi asta! Daţi-vă la o parte!
Lăsaţi pacientul!
- Nu treceţi de linia asta! - Lăsa-ti-mi pacientul în pace!
Lăsaţi-l în pace!
Bine, Doctore.
E pielea dvs.
Tăcerea ta spune, "Da, sunt un animal,
un animal sălbatic şi periculos.
Poţi să mă baţi, poţi să mă închizi.
Nu mai sunt om.
Nu am nimic de zis.
Nici psihiatrului din faţa mea, şi nici gardienilor,
nici măcar ei."
Dar ea încă îşi vrea tatăl înapoi.
Te vrea înapoi.
De asta ce zici?
Ei ce îi spui?
Adio.
Eşti fericit?
Vrei să mori? Asta vrei?
- Pacientul e tot tăcut. - Linişte!
Să-nţeleg că nu.
Vrei să stai aici pentru totdeauna?
Sau vrei să pleci acasă?
Africa? Aici?
Vrei să te-ntorci aici?
Dacă te scap de medicamente, mă iei acolo cu tine?
- Nu putem renunţa la medicamente. - Taci!
Nu permit să strige la mine un începător...
Dr. Murray!
Nu vă cunosc prea bine, dar am impresia că sunteţi un bătrân
incompetent, obosit, care şi-a găsit un loc să se ascundă.
Le daţi prea multe medicamente şi apoi le întoarceţi spatele când sunt torturaţi.
Dacă greşesc, îmi cer iertare.
Dacă te scap de medicamente, şi te ajut să-ţi aminteşti,
mă vei lua cu tine?
Ai putea să mă urmezi?
Da. Da, te voi urma.
"Dar ea totuşi îşi vrea tatăl înapoi.
Te vrea înapoi.
Ce spui de asta?
Ce-i spui ei?
Adio."
Cum ai făcut?
El a ales să vorbească.
Te-a ales pe tine.
Da.
De ce pe tine?
Nu-mi dau seama.
Însă nu pot pătrunde în mintea lui încă.
Am nevoie de ajutorul tău... să înţeleg cine a fost.
Şi dacă te ajut, trebuie să mă duci la el să-l văd, să-i vorbesc.
O să încerc.
Sigur. Voi încerca.
Theo.
Ben. Dr. Josephson.
Am înţeles că ai spart gheaţa în cazul Powell.
- Bine lucrat. - Vă mulţumesc.
Ştiţi, v-am citit lucrarea despre mutismul voluntar
aşa că am avut un mic avantaj.
Ah, tu eşti cel care a citit-o.
Vă las. Ne vedem miercuri la micul dejun.
O vă sun la birou. Lucrarea lui despre mutism...
n-are nici o legătură cu cazul şi tu ştii prea bine.
- Cum merge? - Ai fost vreodată la Harmony Bay?
Mersi, Mike.
Spune-mi cum decurge lupta.
Nu mi-ai spus că fac parte din personalul medical, Ben.
Ei, asta a fost negocierea, Theo.
N-au destul personal.
Mulţumesc. Vrei să renunţi?
Nu.
Îl vreau pe Powell.
Mă va conduce în junglă.
El te conduce?
- Păi... - Tu faci evaluarea, nu el.
Şi sunt mai multe în joc, Theo, nu doar cartea ta.
Ştiu. Ştiu, Ben.
Acum că pacientul vorbeşte, e cu totul altceva,
ne aşteptam la altceva.
Audierea va fi programată de îndată ce îţi vei prezenta evaluarea.
Şi acel raport -raportul tău- şi declaraţia ta vor fi bine judecate,
aşa că trebuie să te pregăteşti.
Păstrează-ţi atenţia.
Condu-l către întrebările la care cauţi răspuns.
Aşa voi face!
Tu nu înţelegi. Nu este un mediu terapeutic.
Atunci nu fii un doctor obişnuit.
Du-te. Aşează-te.
Bună ziua, Doctore.
Vă rugăm să ne scuzaţi, domnilor.
Dr. Theo Caulder. A treia şedinţă cu Dr. Ethan Powell.
Doctore, ştii de ce ai ajuns aici?
Eşti un tânăr curajos.
Poţi să-mi spui "Doctor". "Dr. Caulder."
Da, bwana.
O să-ţi spun "Tabibu Juha Caulder."
Tabibu Juha. Swahili.
Mă ajută să ţin minte. Asta vrei, nu-i aşa?
- Amintirile mele. - Asta vrei, aşa-i?
Ai atacat câţiva poliţişti la aeroportul din Miami.
Vinovat.
În Rwanda ai fost găsit vinovat de crimă. Chiar eşti un criminal?
Oh, da.
Povesteşte-mi despre asta.
Spune-mi despre Africa.
Ştiu că ai fost mereu singur.
21 de expediţii... peste 12 ani,
şi nu ai luat niciodată un coleg sau pe cineva.
Niciodată cu soţia, care ar fi vrut să meargă.
Niciodată cu fiica,
pe care ai invitat-o şi apoi ţi-ai retras invitaţia.
Ce faci acolo? Terapie?
Meseria. Aş vrea să ştiu de ce e aşa greu.
Ţi-e teamă să te întorci acolo?
Ţie ţi-e teamă să mă urmezi?
Pune-mă la încercare.
Descrie ceea ce vezi.
Spune-mi. Spune-mi ce vezi.
Vulcanii din Virunga...
Superba pădure din Visoke...
Aşa frumos!...
Şi un luminiş,
şi un râu dincolo de copaci.
Iar în mijloc e tabăra mea.
E un loc bun.
Cortul meu... e acolo. E chiar acolo.
- Ai terminat? - Gata.
- Bine. Să verific lista. - Din nou?
Willie, tatăl tău pleacă.
- Willie! - Vine. Vine.
Willie, hai! Willie?
Aici erai. Ce faci?
- Haide, tatăl tău pleacă. - Vezi? Pentru încheietura mâinii.
Chiar o căutam. Gata, hai du-te.
Cu cât pleci mai repede, cu atât voi avea mai repede proviziile. Du-te.
Ethan? Ethan? La ce te uiţi aşa?
Iată-l? Conducătorul lor, Silverback.
Studiez acest grup de câteva luni, dar n-am ajuns niciodată aşa aproape.
Aşa aproape... minunat.
Era înfricoşător... şi totuşi extraordinar.
Am crezut că prezenţa mea îi enerva,
dar nu era aşa, era vorba de aparat,
aparatul de fotografiat nu-şi avea locul acolo.
Aşa că am încetat să fotografiez şi abia atunci am început să-i urmăresc...
pentru prima dată.
M-am întrebat dacă le va fi dor de mine când m-am întors la cort.
omul care privea din afara cercului lor.
Se gândeau la mine?
Eu mă gândeam la ele,
şi le-am simţit lipsa.
Au început să-mi placă. Aveam chiar nevoie de ele.
Cu fiecare zi parcă mă lăsau să mă apropii şi mai mult.
Eram fascinat de scurtă mea vizită printre ei.
Mă simţeam privilegiat.
Simţeam, într-un fel, că mă întorc la ceva anume...
ceva ce am pierdut demult, iar acum doar mi-aminteam.
Dintr-o dată, ceva se întâmplase.
Nu mai eram un intrus.
Pentru prima oară făceam parte din grupul lor.
Nu am pierdut o zi.
Am mers mult ca să îi găsesc.
Şi stăteam cu ei tot mai mult...
până să mă întorc la tabără, în fiecare seară.
Acolo, în adâncurile pădurii,
departe de tot ce ştii,
departe de tot ce ai fost învăţat...
la scoală, de tot ce ai găsit în cărţi sau cântece,
găseşti pacea, Juha, grupul tău,
armonia, şi chiar siguranţă.
O singură zi la oraş e mai periculoasă oriunde în lume...
decât în mijlocul acelor păduri.
Poţi să-nţelegi asta?
Ah, eşti confuz. Te-am încurcat de tot.
Aş vrea să mă întorc în celulă, acum.
Stai!
Bine, bine. Aşteaptă.
Te rog. Pentru ce sunt cărţile de joc?
Control.
Controlul vostru? De către cine?
- De către voi, tiranii. - "Tirani"? Explică-mi.
Acum aş vrea să mă întorc în celulă.
Şedinţa nu s-a terminat.
Până când spui tu?
Exact.
Tiran.
Eşti liber să pleci.
Oare?
Dar tu? Tu eşti liber?
Doar în mintea mea. Tu! Tu!
Ştiu despre asul de caro.
Fiecare prizonier are dreptul să petreacă o jumătate de oră afară.
Fiecare prizonier, în fiecare zi.
Nu avem timp şi personal decât pentru o rotaţie,
un pacient pe zi, şi îl luăm la întâmplare, folosind cărţile.
- Nu merge! - Îi ţine concentraţi asupra unui lucru.
Cel mai tare ia cartea de la cel mai slab de fiecare dată.
Iar ceilalţi îşi conduc ura către cel care le-o ia...
şi nu asupra gărzilor sau asupra personalului medical.
- Funcţionează. - Pentru noi. Funcţionează pentru noi.
Iată dosarele a zece dintre ei.
Poţi începe de-aici.
- Îi consultaţi vreodată câte unul? - Nu avem timp pentru asta.
Acolo se consultă pacienţii.
Facem ce putem.
Faceţi ce vi se spune.
Hai. Loveşte-mă iar!
Sunt slab. Şi o să te simţi mult mai bine.
Cum mi-ai spus?
Obosit, incompetent?
Crezi că nu m-am bătut niciodată aici?
Vrei să ştii cum era înainte să vin eu?
Facem ce putem!
- Peter Holden? - Uh-huh.
Eşti doctorul nostru?
- Câtva timp. - Ai vreo dovadă la tine?
- O legitimaţie sau ceva? - Hai acolo, te rog, Peter.
Sunt Dr. Caulder.
Ai fost acuzat de crimă şi găsit icapabil să fii judecat.
Avea un demon în ea,
vecina mea, dra. Karsh.
- Mm-hmm. - Venea şi plecă...
Nu l-a văzut nimeni... doar eu.
Cum arăta, demonul?
Ai văzut Alien, cu Sigourney Weaver?
Arăta ca o insectă uriaşă?
Nu.
Arăta ca Sigourney Weaver.
Hei, Dacks! De ce nu-i opreşti?
De ce? Să-şi rezolve singuri problemele. N-o să-l omoare.
E Phillip!
Gata! Gata, băieţi! Înapoi!
- Înapoi! - Oh, Doamne!
Trebuie să-l ajuţi, Doctore!
Daţi-l jos! Ajutaţi-mă! Daţi-l jos de pe mine!
- Daţi-l jos de pe mine! - Ajută-l! Te rog ajută-l, Doctore.
Te rog! Te rog!
Opreşte sângerarea!
- Hei, calmează-te! - Opreşte sângerarea, Doctore!
Hai, Doctore!
Doctore! Opreşte sângerarea!
Dr. Theo Caulder, continuarea interviului cu Dr. Ethan Powell.
Ţi-am redus din nou medicamentul. Ţi-e mai bine?
Da. Mulţumesc.
În ultima şedinţă am aflat de ce ai abandonat studiul tău obişnuit...
şi ai început să trăieşti cu gorilele, să stai cu ele chiar şi noaptea.
Următorul subiect este motivul pentru care...
Uite!
- S-a dezlipit de la scaun. - Frumos!
Următorul subiect este motivul pentru care...
- Sunt pentru mine? - Da.
- Oh. - Motivul pentru care ai atacat paznicii...
- Fără creioane? - Astea sunt mai sigure.
Ah, da.
Bine.
Fără creioane...
- Te întorci azi la sală, Tabibu Juha? - Da.
Merit eu? Atâta deranj, atâta sânge?
Sunt aici să fac o evaluare. Eu asta fac.
Oare sunt eu aşa de interesant?
Ai trăit ca un animal pentru aproape doi ani.
Aş spune că eşti destul de interesant.
Am trăit ca un om care trăieşte cu animalele.
Am trăit aşa cum trăiau oamenii acum 10.000 de ani.
Oamenii ştiau cum să trăiască, înainte...
De civilizaţie?
Nu, înainte de tine, Juha,
şi de cei ca tine.
Tirani.
Da. Da.
Da, eram ca voi. Credeam în control.
- Putin control e necesar. - Oare?
Gorilele te-au lăsat să stai cu ele chiar şi noaptea.
Erai unul de-al lor.
Eşti atent? Eşti atent?
Da!
Nici una dintre ele.
Nici o gorilă.
Nu înţelegi?
Au acceptat un om.
Au trecut peste asta.
M-au acceptat ca fiind de-al lor.
Au primit o fiinţă umană printre ei.
Acesta este miracolul!
Dar ce zici de familia pe care ai lăsat-o în urmă?
Ce zici de Lyn?
S-o lăsăm de-o parte pe Lyn.
- De ce? - Şi pe soţia mea. Lasă-le în pace.
Crezi că nu ştiu!
Ştiu cine am fost, ce-am pierdut, ce am ucis.
- Ea n-a murit. Vrea să te vadă. - M-a văzut la aeroport.
A văzut ce sunt acum.
Lasă-mă să fiu mort pentru ea.
Schimbă subiectul, Juha,
sau renunţă la evaluare.
Ce preferi?
Deocamdată, vreau să-mi descrii pădurea. Du-mă acolo.
În pădure, toată acea perioadă.
Nu ai întâlnit nici un om?
Nu. Dar erau acolo.
Poate că nu i-am văzut, dar am ştiut tot timpul că sunt acolo.
Dacă învăţai calmul de la ele...
Pacea!
Pacea... Atunci de ce totul s-a terminat cu crimă?
Erau mai mulţi criminali.
- Mai mulţi? - Da.
Este o grădină zoologică nu departe de unde am studiat eu,
şi cu mulţi ani în urmă...
aveau nevoie de o gorilă, mascul,
un exemplar sălbatic.
Eu am făcut-o. I-am ajutat să-l captureze.
Nici măcar nu mi-am dat seama ce criminal sunt,
când eram ca tine, Juha.
Ştii despre ce crimă vorbesc.
dacă nu-mi spui nimic de crimă, nu te pot ajuta.
- Nici nu vreau să mă ajuţi. - Dar ce vrei?
Vreau să asculţi.
- Şi apoi? - Să povesteşti mai departe.
Cui?
Spune oricui, dar să-ţi fie persoane apropiate.
Există vreuna?
Tu de ce nu spui altora?
Fiindcă nu mai fac parte din lumea asta,
de atunci...
Atunci din ce lume?
A amintirilor tale, închise în mintea ta pentru tot restul vieţii?
- Asta e tot ce vrei? - Nu, vreau să termin.
- Ce să termini? - Ceea ce am de spus.
Ce te face să crezi că ceea ce ştii e diferit de ceea ce ştiu alţii?
Am avut alţi profesori.
Bine, bine.
Deci eu trebuie să... duc mai departe munca ta.
Da, pentru ceea ce merită.
- Ce te-a făcut să mă alegi pe mine? - Privirea ta.
- Mi-ai părut că ai jumătate de creier. - Mersi. Ce privire?
Privirea aceea...
curioasă, întrebătoare, nemulţumită,
uşor nervoasă.
De ce n-ai ales-o pe fiica ta?
Las-o baltă.
- De ce refuzi să vorbeşti despre ea? - Las-o!
Vrea să te vadă. Eu zic să vorbim despre ea.
M-am înşelat în privinţa ta, Juha.
Explică.
Spune-le să deschidă. Nu eşti alesul meu, Juha.
- Nu sunt alesul tău? - Nu.
Nu sunt eu acela care ţi-a redus medicamentaţia?
Nu eu sunt cel care decide dacă eşti capabil de o audiere,
şansa ta de a scăpa de aici?
- Eu sunt acela, Ethan. - Eşti?
Eu sunt acela.
- Cel care are controlul? - Da.
Cine are controlul?
Tu?
Eu?
Gărzile? Gardianul din birou?
Da? Cine are controlul?
Probă, probă, probă. Unu, doi, trei, patru.
Dr. Ethan Powell, interviu cu Dr. Theo Caulder.
Acesta va fi un test foarte simplu. Treci sau nu, viaţa sau moartea.
Eşti pregătit, Juha?
Acum scrie pe această hârtie ce ţi-am luat eu.
Ce ai pierdut? Scrie! Scrie!
Greşit. N-ai avut niciodată controlul. Ai avut impresia doar.
O iluzie, Tabibu Juha!
Şi ce controlezi într-adevăr?
Volumul la casetofon, aerul condiţionat din maşină? Mai ce?
Ce altceva? Foarte bine.
Mai ai o şansă. Ai fost speriat. Prea mult stres. Încearcă din nou.
Ce ai pierdut? Ce ţi-am luat?
Scrie. Scrie!
Eşti un prost, Juha.
Ha!
Credeai că eşti liber?
Unde te duceai azi după-amiază? La sală, aşa-i?
Dimineaţa, sună ceasul.
În mijlocul nopţii te trezeşti transpirat, iar inima îţi bate tare.
Ce te-a prins aşa de mult în joc, Juha, cu noduri aşa strânse?
Ambiţia?
Da.
Nu eşti nici un mister pentru mine, băiete.
Eram şi eu ca tine.
Bine. O ultimă şansă.
Crezi că n-am s-o fac?
Ce mai contează un psihiatru în minus, la atâta lume?
Deja sunt terminat. Ce mai pot să-mi facă?
Ultima încercare. Ai grijă!
Ce ai pierdut?
Ce ţi-am luat?
Scrie.
Da. Felicitări!
La urma urmei, eşti doar student.
Şi n-ai pierdut nimic decât visele tale...
şi o bucăţică de piele.
Bună.
Ce ai păţit?
Uneori e mai greu...
Ce s-a întâmplat?
De la casetofon.
Oh!
- Tata ţi-a făcut asta? - Da.
- Ce ţi-a făcut? - Mă învaţa.
Se pare că e un profesor dur.
Ai să renunţi?
Nu. Nu renunţ niciodată.
Chiar dacă fac ceva prostesc tot nu mă dau bătut.
- Tu nu eşti aşa? - Nu.
Am jucat o dată Solitaire, de 48 de ori la rând până am câştigat.
Solitaire? Îmi dau seama.
Nu am timp pentru alte persoane.
Nici măcar pentru una?
Nu te speria. Nu mă refeream la mine.
Vrei să bei ceva?
- Da. - Hai să ieşim undeva.
Cu două maşini. Nu e o întâlnire.
Să ştii că n-are nimic dacă ai nevoie să ţii pe cineva în braţe pentru un minut.
La fel şi dacă nu ai nevoie.
- Doctore, n-o să-ţi vină să crezi. - Ce s-a întâmplat?
Vino să vezi cu ochii tăi. Trebuie să vezi singur.
Doctore, ce faci acolo?
Hei, Doctore, ce vrei să faci acolo?
Ce-i asta?
N-am terminat.
- Ethan! - Poţi sta cât vrei, Doctore.
- Ce faci aici? - Adevărata istorie a omenirii.
Este o isorie adevărată. Fără inventări sau minciuni.
Africa, acum 2.000.000 de ani.
Oamenii. Apoi s-au mutat.
Au migrat.
Acum, 10.000 de ani, civilizaţia. Tu.
Ăsta-s eu?
Da, şi eu. Noi.
- Tiranii. - Cine sunt cei albaştri?
Societăţile tribale, vânători, crescători, agricultori.
Nu omorau mai multe animale decât aveau nevoie.
Nu au cultivat mai mult pământ decât aveau nevoie.
S-au luptat, dar nu au stârnit războaie. Nu au exterminat pe nimeni.
Aveau un loc în lume. Făceau parte din ea.
Şi o împărţeau.
Noi am schimbat toate astea.
Şi acum ce trebuie să facem? Să o schimbăm la loc? Ce putem face?
Pleacă!
- Unde să plec? - Pleacă din calea mea.
Trebuie să distrugem oraşele şi să ne rătăcim prin junglă?
Ce argument stupid! Mai gândeşte-te!
- Eu am treabă. - Eşti o pacoste, Ethan.
Ştiu. Acum pleacă!
Dominare.
Poftim?
Putem renunţa la un lucru, la dominare.
Lumea nu-i a noastră.
Nu suntem regi aici, şi nici zei.
Putem renunţa la asta?
E prea important, tot acest control?
E prea tentant să fii zeu?
Unde e cartea mea? Încă nu am cartea.
Unde e cartea?
Cartea mea! Unde... Arată-mi... Asta nu-i a mea.
- Vreau cartea. Ai tu cartea mea? - Am o cutie aici!
Am o cutie cu bileţele cu numele fiecăruia dintre voi!
E a mea! Dă-mi-o! Arată-mi cartea!
Vreau să văd asul meu de caro.
- Vrei să loveşti în bară aceea? -Asul de caro! Arată-mi-l!
Loveşte tare. Bang, bang, bang!
Am aici o cutie cu numele fiecăruia!
Toţi sunteţi în această cutie.
Am tras un nume.
Este numele celui care va ieşi afară azi.
Nu mai folosim asul. Înţelegeţi?
Nu mai folosim asul.
În fiecare zi voi trage un nume din această cutie,
şi acea persoană va ieşi afară.
Apoi îi voi pune numele de-o parte, iar ziua următoare voi extrage un alt nume.
Fiecare va avea şanse egale.
Astăzi este Lester Rodman.
Unde eşti? Lester Rodman.
Lester Rodman?
Lester Rodman, unde eşti?
- Lester Rodman, azi tu ai să ieşi afară. - Gata!
Haideţi să găsim asul acela. Haideţi. Cine are asul?
Cine are asul?
- Pentru că îl vreau eu! - Nu mai folosim asul.
- Azi Lester Rodman iese afară - Haide. Să vedem cărţile.
Arată cartea. Haide!
Tu ai asul, Pete?
Dar tu, Ethan? Ai tu asul?
Haideţi. Vreau să văd cartea.
Nu fii timid. Arată cartea.
- Dacks. - S-o văd.
Ce e? Ce privire e asta?
Dacks, nu!
Gata cu cărţile.
La coş cu cărţile. Înţelegeţi?
Aruncaţi-le. Nu mai folosim asul.
Toată lumea va ieşi. Fiecare.
Fiecare! Fiecare va ieşi!
- Fiecare! - Fiecare iese afară!
Fiecare iese afară! Fiecare!
- Fiecare iese. - Afară, fiecare!
Adună-le!
Fiecare iese!
Dacks, dacă îl mai loveşti, te voi acuza.
Adună-le.
Lester Rodman iese azi.
Poate tu ieşi mâine.
Fără cărţi. Fără aş.
Fără bătaie.
Hai, Lester.
- Încă n-ai învăţat nimic? - Cred că nu.
Cafeaua aceea fierbe de nouă ore.
După zece, foloseşte ness-ul.
Scrie pe ceaşca.
Ce mai fac doctorii noştri, azi?
Bine, domnule. Bine.
Splendid.
Şi dv., Dr. Caulder?
Foarte bine. Pot să vă ofer o cafea?
N-am venit aici pentru cafea.
- Cum vreţi! - Am venit să vorbim despre
scena din sala de gimnastică, de azi.
Noi am pus la punct un alt sistem.
Crezi că poţi veni aici să schimbi regulile şi să provoci revolte?
- N-a fost nici o revoltă. - Prizonierii au refuzat să se supună,
iar gărzile au fost nevoite să folosească forţa din cauza ta.
N-a fost necesară forţa. Violenţa a provenit de la dl. Dacks.
A încercat să-l provoace pe Powell.
Powell e periculos şi a fost tratat ca un psihopat periculos.
Nu, nu, nu. Nu a cauzat nici un pericol.
Dr. Murray, s-a comportat Powell în vreun mod ameninţător?...
Nu.
- O să vorbesc cu dl. Dacks. - Splendid.
Între timp, micul tău joc mi-a compromis autoritatea...
şi pe cea a gărzilor mele.
Ştii ce înseamnă asta într-o închisoare de maximă securitate?
Ne pui pe toţi în pericol.
Siguranţa oricăruia de aici e la mine Caulder, şi nu pot avea încredere în tine.
Vreau să pleci.
Ai zece zile. Şi încă sunt generos!...
Mai am 15 zile pentru evaluare. Voi pleca atunci când termin.
Mai ai şapte zile, acum.
- Cum are... - Numai puţin.
Cum are dreptul să-mi taie din timpul pentru evaluare?
Nu are,
dar poate să te dea afară...
oricând vrea şi să aducă pe altcineva.
Deci scrie-ţi concluziile. Fă încheierea.
Dacă aş avea mai mult timp cred că l-aş scoate de acolo.
Ce tot vorbeşti?
Audierea. Eu cred că atunci când îl aude judecătorul,
cine e, ce are de spus, cred că poate să-l elibereze de acolo.
Dar nu eşti avocatul lui.
Nu eşti prietenul lui. Ce urmăreşti?
- O încheiere măreaţă la cartea ta? - Nu e vorba de carte.
- Şi nici de cariera mea. - Ar trebui să fie.
Theo, ai abordat acest caz...
şi te-am susţinut,
pentru ocazia pe care o ai ca să te desăvârşeşti.
Acum, eşti în stare să rişti totul,
să-ţi periclitezi cariera,
şi să mă pui într-o situaţie penibilă?
Îmi pare rău, da.
Atunci nu te mai plânge de timpul care ţi-a rămas şi foloseşte-l.
Zoreşte-l. Fă-l să-ţi spună.
- De unde vine violenta? - Nu sunt sigur.
- De la gorile? - Nu sunt sigur că au legătură.
Atunci, află.
Singurul mod în care poate ieşi din acel loc...
este să-i demonstrezi tu judecătorului că Powell este sănătos mintal.
Arată de unde provine violenta,
şi demonstrează-i că a trecut.
- Poţi face asta? - Da.
Bine. Eşti pe cont propru.
Mersi.
- Ne vedem mai târziu. - Te sun eu mai târziu.
Bine.
Bună. Ce surpriză!
Scuze. Eu...
Mesajul spunea că vei fi acasă după 7:00...
Şi ai venit să verifici?
Ai fost şef de palier la scoală?
Da, chiar am fost.
Ciudat, în casa părinţilor tăi nu am reuşit să te descopăr.
- Aici pare mult mai... - Dezordine?
Propriu ţie.
Şi...
ce ţi-a mai făcut de data asta?
Nu văd tăieturi sau răni.
De data asta n-a fost el.
Mai am şapte zile. Atât.
Vor să-ţi ia cazul?
Cazul...
Nu e...
Nu mai e un caz.
Şi nu e nici carte.
Poate mâine îmi rupe gâtul dar am impresia că îi sunt prieten...
şi acolit.
Tabibu Juha -ul lui.
Aşa îţi spune?
Cred că "Tabibu" înseamnă "doctor."
Da, aşa e.
Dar ce înseamnă "Juha"?
'Juha" înseamnă...
"idiot".
Da.
Păi, aşa o fi, fiindcă nu-mi dau seama de un lucru.
Ştie că nu pot să-i aduc o gorilă în celulă şi...
Ce?
- Unde mergem? - La aer curat, o ieşire la tară.
O să-ţi placă. E sălbăticie pe unde mergem. Ne aşteaptă.
Cine? Ce pui la cale, Juha?
Nu mai sunt idiotul tău.
- Ai căutat în sfârşit. - Nu.
Mi-a spus fiica ta.
Ai grijă.
Gorilele sunt în cuşti.
Bătrânul Silverback e cel mai vechi aici.
Ţi-aduci aminte de el, Dr. Powell. E cel pe care...
Ne scuzaţi. Am vrea să rămânem singuri.
Cătuşele?
I le voi pune eu înainte să plecăm.
Îţi dai seama că dacă iese fără cătuşe...
Mă gândeam că te simţi mai în siguranţă aici.
Am zis că dacă eşti în preajma lor o să vorbeşti cu mine.
Spune-mi despre violentă, despre crime.
Astea sunt umbre de gorile.
Născute în cuşti.
Doar bătrânul mascul, era odată liber.
E incă în viaţă.
Goliat.
Eu i-am dat numele ăsta. L-am adus aici.
Cuşca asta l-a distrus.
I-a distrus inima i-a distrus mintea.
L-a înnebunit.
Eu am făcut asta.
Înţeleg, Ethan. Sincer.
Dar vreau să-mi vorbeşti despre crime.
Era o femelă la fel ca aceea.
Exista violentă între ele?
Erau violente cu tine?
Existau anumite avertismente.
Avertismente...
Era o mamă bună şi o bună îndrumătoare.
Puiul era întotdeauna protejat mereu instruit.
Mereu alintat, mereu...
mângâiat,
în siguranţă.
Obişnuia să îl păzească,
la fel cum bătrânul Silverback ne proteja pe noi...
pe toţi,
chiar şi pe mine.
E un sentiment...
minunat, Theo, să te simţi protejat.
Am găsit în privirea lui...
mai mult decât protecţie,
tolerantă,
acceptare.
De fapt, era...
Ethan?
Ethan, ce e?
Ce se-ntâmplă?
Ce este?
Din vina mea.
Îmi găsiseră lucrurile.
M-au căutat.
Deci eu i-am adus.
Eu i-am adus pe... tirani...
şi moartea.
Şi încă mă priveşte fără ură.
Pentru că nu eşti tu de vină,
pentru nimic.
Tu doar îţi apărai familia.
- Ethan, închide-o. - Oricum nu iese.
Vezi? Chiar dacă poate.
Nu departe de aici e un gard, iar de partea cealaltă e libertatea...
O poate adulmeca.
Dar n-o să-ncerce să ajungă acolo,
fiindcă a renunţat.
Acum vede libertatea ca pe ceva ce a visat cândva.
Dar tu?
Tu ai renunţat?
Căci avem o şansă să te scoatem de-aici, o şansă mare.
Ce mi-ai spus tu e tot ce am nevoie.
Nu e numai ceva ce ai visat.
E real.
- Aş vrea să porţi asta la audiere, azi. - De unde îl ai?
Lyn l-a adus.
E încă aici.
- Ethan, poţi s-o faci. - Las-o baltă.
De ce ţi-e frică?
Nu vreau să o rănesc.
Deja ai rănit-o.
Ţi-aduci aminte primul lucru pe care mi l-ai spus?
Primul cuvânt? Ţi-aminteşti?
Mi-ai zis să-i spun adio fiicei tale.
Spune-i tu.
Nu ştiu ce să spun.
Cum te simţi?
Cred că sună aiurea.
Mi-a fost dor de tine.
Tatăl tău e un prost.
Dacă te-ai fi născut acum, te-aş lua în braţe şi te-aş strânge...
te-aş lua cu mine oriunde m-aş duce şi nu te-aş părăsi niciodată.
Eşti o comoară, Lyn.
Eşti mult mai bună decât tatăl tău. Tu nu urăşti.
Nu mă urăşti nici măcar pe mine.
Să ştii că de când te-am părăsit,
te-am păstrat în sufletul meu.
Aş vrea să cred asta.
Iată, asta este tot ce am păstrat pentru tine.
Singurul lucru pe care l-am păstrat.
Aşteaptă în celulă până când vin după tine.
Camionul va ajunge în 25 de minute. Audierea începe la 4:00. Ai înţeles?
Schimbă-te de costumul acesta elegant...
să-l predai la garderobă.
- Întrebări? - Îmi pare rău, Ethan.
Ethan, nu am putut face nimic.
Intră!
Am spus, "intră"!
Nu-l mai lovi! Nu-l mai lovi!
- Crezi că glumesc, Nicko? - Dar nu-l mai lovi!
Ah!
- L-am lovit pe Dacks! - Oh, vrei să ne jucăm, Pete?
- Nu, nu! Îmi pare rău, domnule Dacks. - Crezi că-i glumă, Pete?
- Crezi că glumesc? - A fost din gresală.
- Vrei să te joci? Vino aici. - Nu, n-aveţi voie să intraţi.
Nu puteţi intra aici, domnule Dacks. Nu puteţi intra.
Nu, domnule. Dacks. Nu, nu fiţi rău, domnule Dacks.
Vrei să ne jucăm de-a "Nu Pot Intra"? Hai să ne jucăm.
- Nu! Domnule Dacks! - Hai să ne jucăm, Pete.
- Nu! - Vrei să te joci, Pete?
- Nu! - Hai să ne jucăm!
Nu!
Vrei să te joci? Crezi că ne distrăm?
Huh?
Încuiaţi toate uşile!
Anderson, asigură holul şi arde-l pe nemernicul ăsta!
Intră înapoi! Asază-te!
Tăceţi! Tăceţi!
Am auzit. Vrei să rămâi la cină?
Am dat-o în bară. L-am pierdut. Iar nu vorbeşte.
S-a terminat. Renunţă.
Îşi proteja familia... din nou.
Treabuia să fiu cu el în fiecare clipă...
Nu te mai gândi.
Şi nu-ţi fă griji... de nimic.
O să vorbesc cu Josephson, să reparăm situaţia.
O să te ajut să-ţi acoperi pierderile.
Şi pierderile lui?
E adevărat, aşa-i?
Nu va ieşi niciodată de-acolo.
Nici n-ai avut datoria să-l scoţi de-acolo.
Theo, nu se mai poate face nimic.
Învaţă să renunţi când e cazul.
Îi ajuţi pe cei pe care poţi.
Îmi pare rău. Te-am dezamăgit, am dat buzna aici...
Theo.
Dacă nu treci peste, o să-ţi facă rău.
Te-ai implicat emoţional. Se mai întâmplă.
Acum trebuie să îţi refaci forţele.
Îţi pierzi controlul.
N-ar fi frumos?
Ora mesei! Aliniază-i!
- L-aţi auzit. Să mergem. - O singură foaie!
Sunt gata, sunt gata, sunt gata.
Dr. Caulder, ce are?
- Nicko, treci în linie. - Dr. Caulder?
Vreo schimbare?
Nici un cuvânt în trei zile.
- Îmi pare rău. - Hei, maimuţo!
S-a sunat ora mesei!
Ai putea să-l laşi acolo, Dacks?
Ţine-ţi mâinile în partea ta!
Îmi pare rău, Ethan.
Nu ştiu dacă mă auzi, dar e ultima mea zi, aici...
L-am reclamat pe Dacks.
Încă mai pot să obţin audierea dacă ai vorbi.
Dacă te-ai întoarce înapoi.
Cum vrei, Ethan.
M-ai întrebat odată,
ce m-a prins aşa în joc, cu noduri strânse...
şi mă trezesc transpirat în mijlocul nopţii?
Mai vrei să ştii?
M-am gândit la asta. M-am gândit chiar foarte mult.
Nu e munca mea. Îmi iubesc munca.
Întotdeauna mi-a plăcut munca.
E jocul.
Jocul, Ethan.
Şi eram aşa bun.
Mă asiguram că toate persoanele importante să mă placă.
Seara făceam listă în mintea mea.
Mă descurc cu Ben Hillard?
Mă place Dr. Josephson?
Mă port bine cu toţi cei care mă pot ajuta?
Mă port frumos cu toţi cei care mă pot lovi?
Nimeni nu s-a gândit că sunt slab sau un ratat.
Nu am jignit pe nimeni,
n-am iubit pe nimeni.
Jocul ăsta, Ethan.
Dar ştii ceva?
Tu m-ai învăţat cum să trăiesc în afara jocului.
M-ai învăţat să trăiesc.
Şi ştii ce mă sperie cel mai mult?
Că mă întorc la jocul meu.
"Iartă-mă, Ben. Ia-mă înapoi în joc.
"Te voi face să mă placi din nou! Îmi voi face treaba.
Eu o să fac toată treaba, dar ia-mă înapoi în joc!"
Şi, vrei să ştii...
Vrei să ştii psihologia din spatele acestor cuvinte?
Fii atent căci sunt bun la asta.
Încerc să nu-ţi spun adio.
Încerc să nu spun că îmi vei lipsi.
Încerc să te uit.
Ethan Powell, caz clasat.
Clasat!
Priveşte-mă!
Oh, nu se poate!
- Nu mai tine bâta pe umeri, leneşule! - Calmează-te, Dacks!
Hei, la trei la doi trebuie să protejezi spatele, dobitocule!
- Trei la unu, Dacks, nu trei la doi. - Prima aruncare.
- Eu aş proteja spatele. - Suntem la prima aruncare.
- Trebuie să protejezi spatele. - Da, spatele.
Protejază spatele.
Vezi? Vezi? Vezi?
Trebuie să se concentreze şi să arunce bine.
Peter! Ce faci!
Pete, pune-l la loc! Pete, te rog!
- Pune-l înapoi, Pete! - Hei, Pete!
Dă-mi ştecherul, Pete! Dă-mi-l mie!
- Dă-mi-l acum! - Stai! Opreşte-te!
Peter, dă-i-l lui Anderson. E ziua lui.
Aşa e, Pete. E ziua mea.
Nu vrei să-mi faci un cadou?
Hai, amice. Dă-mi-l mie.
- Gata! Haideţi. - În regulă.
- Pune-l în priză. Hai. - Asta e!
Vrei să rămâi singur, acum?
- Pentru tine. - Bine. Pentru mine.
Hei, a venit Dr. Caulder! Bine aţi venit, Doctore!
Hei, s-a întors Caulder! Bine aţi venit, Doctore!
Tot ce face el acolo se sparge în capul meu,
şi voi o să fiţi pedepsiţi!
Auzisem că te-ai întors în oraş Credeam că ai terminat aici.
- Am venit să vorbesc cu Powell. - Păi, amicul tău a zburat pe fereastră!
A făcut o gaură în grilaj.
Se pare că l-a desfăcut şi pe celălalt. Trebuie să fi avut un complice!
Şi a lăsat chiar şi un bileţel... pentru tine!
Poţi să faci vreo legătură? Eu nu-mi dau seama.
Ce?
- N-o să-l găsiţi niciodată. - Ştii cumva unde e?
Nu o să-l găsiţi niciodată.
- Dacă ai vreo idee unde... - Dacă nu spui, ajuţi un dezertor.
Este infracţiune, ai putea fii arestat pentru asta!
Începe să-mi placă aici.
"Dragă Theo,
Îmi pare rău că nu sunt acolo să-mi iau rămas bun.
Aveai dreptate. Libertatea nu e doar un vis.
E undeva dincolo de gratiile pe care le-am construit noi înşine.
Îţi mulţumesc pentru că mi-ai redat speranţa şi pe fiica mea.
Şi îţi mulţumesc, Theo, pentru că ai călătorit cu mine...
Prietenul tău, Ethan. "
Traducere şi adaptare: Calin Lasus