Sincronizare Ghost @ SFZ Team http://scenefz.net/
O dată ca niciodată, într-un regat îndepărtat...
era aşezat un mic sat la marginea pădurii...
Îmi doresc... Şi în acest sat...
Mai mult decât orice... Trăia o tânără domniţă...
Mai mult decât viaţa, decât bijuteriile... Un tânăr lipsit de griji...
Îmi doresc...
Mai mult decât viaţa... Şi un brutar fără de copii...
Îmi doresc... Cu soţia sa.
Mai mult decât orice... Mai mult decât luna...
Îmi doresc... Regele da un festival.
Mai mult decât viaţa... Îmi doresc... să merg la festival.
Mai mult decât toate bogăţiile... Şi la bal... Îmi doresc
că vaca să ne dea nişte lapte. Mai mult decât orice...
Mi-aş dori să avem un copil.
Îmi doresc să merg la festival... Îmi doresc că vaca să dea mai mult lapte.
- Vrei să mergi la festival? - Părinţii săracei fete au murit.
- Tu, Cenuşăreaso, la festival? - Îţi doreşti să mergi la festival?
La festival? La festivalul regelui!
Şi acum trăia cu mama ei vitregă...
La festival!
Care avea două fete.
- Uită-te la unghiile tale! - Uită-te la rochia ta!
- Oamenii ar râde de tine! - Cu toate acestea...
Tot mai vrea să meargă la festival.
Şi să danseze în faţa prinţului!
Toate trei erau frumoase dar erau mârşave şi aveau inimă rea.
Tânărul nu avea tata
şi mama sa... Îmi doresc...
Ea era la capătul puterilor.
Îmi doresc ca fiul meu să nu fi fost un neghiob.
Îmi doresc ca şi casa mea să nu fi fost un dezastru.
Îmi doresc ca vaca să fi fost plină cu lapte.
Îmi doresc ca pereţii să fi fost de aur.
Îmi doresc multe lucruri.
Ce cauţi cu vaca în casă?
M-am gândit dacă lui îi e mai cald va produce mai mult lapte.
E o ea! De câte ori trebuie să-ţi zic? Doar vacile dau lapte!
Şi mai era şi o fată înfometată...
- Care purta mereu o mantie roşie... - Hei!
Îmi doresc. Nu e pentru mine, e pentru bunica mea, din pădure.
O pâine, te rog, să i-o duc săracei mele bunici din pădure...
Doar o pâine... te rog.
Cenuşăreaso, dacă poţi culege lintea asta şi să-ţi termini treburile la timp
atunci vei putea merge la bal cu noi.
- Haideţi, doamnelor... - Da, mama.
Baftă!
Traducere: Elly @ SFZ Team
Veniţi, păsărelelor, coborâţi de pe acoperiş
şi de pe frunze, de peste câmpuri, din castele şi lacuri...
Nu, strânge, amice...
Repejor, păsărelelor, căutaţi prin cenuşa.
Culegeţi şi ciuguliţi, dar repejor, alegeţi din cenuşa.
În oală...
- La ţintă! - Ce faci?
Nu te mai juca!
Ascultă-mă bine, fiule. Albă ca laptele trebuie dusă la târg.
Mamă, nu! El e cea mai bună vaca din lume!
A fost. Nu mai dă lapte de zile. Nu mai avem
mâncare sau bani şi trebuie s-o vindem.
- Dar e cel mai bun prieten al meu! - Priveşte-o!
Are gângănii pe ugere.
Are muşte în ochi.
- Are o umflătură pe crupa cât o cocoaşă! - Dar...
Nu avem timp de stat la poveşti
cât timp greabănul ei se ofileşte odată cu ea...
Şi nimeni cu are ca prieten o vacă!
Uneori mă întreb ce e în capul tău.
În pădure, e vremea să plec.
Urăsc să plec, dar totuşi trebuie.
În pădure. A venit vremea şi trebuie să-mi încep călătoria.
În pădure şi printre copaci, unde sunt aşteptată, doamnă.
În pădure, spre casa bunicii...
Eşti sigură că ştii drumul?
Drumul e liber. E lumină, nu mi-e teamă, nimănui nu ar trebui să-i fie.
În pădure sunt doar copaci, copacii sunt doar lemn.
Urăsc să întreb, dar aveţi un coş?
Presupun că nu ai de gând să le cumperi?
- Să nu hoinăreşti şi să nu întârzii! - Şi să-i laşi şi bunicii dulciuri.
Doamne... E o hoaţă...
În pădure şi pe vâlcea, drumul e drept, îl ştiu prea bine.
În pădure şi cine ştie ce mă aşteaptă în călătoria asta?
În pădure să-i duc pâine bunicii, care e bolnavă, în pat.
Nu ştii ce se poate întâmpla, poate a murit deja.
Dar în pădure, în pădure, în pădure,
spre casa bunicii şi acasă până se întunecă!
- Cenuşăreaso! - Vino aici!
Zburaţi, pasarele, înapoi pe cer,
înapoi pe acoperiş şi pe frunze şi pe câmp şi pe...
Grăbeşte-te şi-mi fă părul, Cenuşăreaso! Chiar o să porţi asta?
Am găsit o gaură, Cenuşăreaso! Nu o poţi ascunde cu o pălărie?
- Arăţi minunat. - Ştiu.
- De mine vorbea. - Nu, nu-i adevărat!
Mama a zis să fim cuminţi, tata a zis să fim drăguţe,
asta era mereu sfatul lor. Aşadar fii drăguţă, Cenuşăreaso, fii bună
- bună, bună, drăguţă... - Mai strâmt!
Care e rostul să fii bun dacă toţi sunt orbi,
mereu te lasă în urmă? Nu contează,
Cenuşăreaso, amabilă Cenuşăreasa, drăguţă-bună-amabilă.
Nu atât de tare! Tâmpito!
- Cine ar putea fi? - Am vândut deja ultima pâine!
E vrăjitoarea de alături!
- Nu mai avem pâine. - Nu vă vreau pâinea.
- Atunci ce doreşti? - Nu ce-mi doresc eu. Ce vă doriţi voi.
Nu se coace nimic în pântec, aşa-i?
Şi nu va fi niciodată... Decât dacă faceţi ce zic.
În trei zile, va apărea o lună albastră.
Doar atunci poate fi blestemul anulat.
Ce blestem?
- Acela care l-am pus pe casa asta! - Despre ce vorbeşti?
În trecut, când erai doar un copil,
tatăl tău şi-a adus soţia tânără şi pe tine în casa asta.
Erau un cuplu drăguţ. Dar nu erau prea buni vecini.
Vezi tu, mama ta...
Era însărcinată şi şi-a dezvoltat un apetit neobişnuit.
Mi-a admirat frumoasă grădină...
Şi i-a zis tatălui tău că vroia, mai mult decât orice...
pe lumea asta... Verdeţuri, doar verdeţuri.
Pătrunjel, ardei, varza şi ţelină. Sparanghel
şi măcriş de baltă, ferigi şi salate...!
El a zis că e în regulă, dar nu era, deoarece
l-am prins în grădina mea, într-o noapte, toamna!
Mă fură, îmi scoate din pământ napii, îmi prada rucolă.
Şi îmi rupea clopoţeii, campionii mei! Preferaţii mei!
Trebuia să-l fi vrăjit atunci, chiar acolo...
L-aş fi putut transforma în piatră
sau într-un câine sau un scaun...
Dar l-am lăsat să-mi ia clopoţeii, am destui. În schimb
am zis Ce e corect, e corect, îmi dai copilul care-l poartă soţia ta
şi atunci suntem chit.
- Am avut un frate? - Nu.
Dar ai avut o soră.
Unde e?
E a mea acum...
Şi nu o vei găsi niciodată!
E un mic preţ de plătit pentru ce mi-a furat tatăl tău.
M-a costat tinereţea, frumuseţea. Mama m-a avertizat,
că mă va pedepsi cu blestemul urâţeniei dacă le-aş pierde.
- Ce să pierzi? - Boabele de fasole!
Boabe?
- Erau speciale! L-am lăsat să plece, nu ştiam că le-a furat!
Îl urmăream cum sare înapoi gardul,
când bang! Fulgere!
Asta-i altă poveste... Nu contează. Oricum,
a venit în sfârşit ziua cea mare
şi am venit să-l iau, nu luă copilul au strigat ei,
dar l-am luat şi am ascuns-o undeva unde nu va fi găsită.
Şi tatăl tău şi mama ta au plâns
când ca măsură de precauţie... Recunosc, mi-a făcut plăcere...
Am zis, Îmi pare rău, încă nu mi-a ajuns.
Şi i-am vrăjit...
Şi pe tine, fiule... astfel arborele vostru genealogic va fi neroditor...
- Cum ai putut să-mi faci asta? - Şi când a murit mama ta...
Tatăl tău te-a părăsit. Nu a fost un părinte bun...
- Tu de ce ai fi? - Îmi pare rău...
- Acum nu mai e agitaţie,
fără scandal şi grădina mea înfloreşte. Să-mi vedeţi nectarinele!
Dar vă zic vouă ce le zic şi regilor şi reginelor.
Nu vă băgaţi nasul niciodată în grădina mea!
Mai ales în boabele mele.
- De ce trebuie să merg în satul vecin? - Pentru că toţi din satul ăsta
- ştiu că vaca nu mai dă lapte. - Dar astfel trişez.
Murim de foame, jack. Nu înţelegi asta?
Nu iei mai puţin de cinci lire pe ea.
- Mă auzi? - Da.
- Cat trebuie să ceri? - Nu mai mult de cinci lire.
- Nu mai puţin de cinci. - De cinci!
În pădure... Trebuie să supravieţuim, nu-mi pasă cum.
În pădure, să vinzi vaca, trebuie să începi călătoria.
Drept prin pădure, nu hoinari,
trebuie să ajungi la târg,
în pădure, la capătul călătoriei...
În pădure, să vând un prieten...
Vreţi să vă anulez blestemul?
O să am nevoie de o poţiune. Mergeţi în pădure şi aduceţi-mi:
Unu, o vacă albă ca laptele,
Doi, o pelerină roşie ca sângele,
Trei, par galben ca porumbul,
Patru, un condur pur ca aurul.
Aduceţi-mi toate astea înainte de miezul nopţii...
În trei zile, pentru că atunci reapare luna albastră,
care apare o dată la o sută de ani. Aduceţi-le...
Şi vă garantez un copil pe cât se poate de perfect.
Duceţi-vă în pădure!
Doamnelor. Ne aşteaptă trăsura!
Acum pot merge la festival?
La festival? Dragă, unghiile alea! Dragă, hainele alea!
Lintea e un lucru, dar dragă, în halul ăsta
ne-ai face de râs la festival şi l-ai îngrozi pe prinţ!
Festivalul durează trei nopţi. Mă poţi lăsa o noapte.
Regele încearcă să-i găsească soţie fiului său...
Nu o servitoare! Trebuie să plecăm!
Pleacă!
Îmi doresc.
Uite ce am găsit. Poftim. Ia asta...
- Nu pot purta asta. - De ce?
Era al tatălui meu. Ai auzit ce-a zis.
E doar vina lui. Nu vreau să am de-a face cu el!
Boabe.
Trebuie să fie boabele vrăjitoarei!
- Le luăm cu noi. - Noi?
Stai puţin!
Tu nu vii. E periculos.
Te pot ajuta.
Nu, mă descurc singur.
Vraja e asupra casei mele. Doar eu pot anula vraja.
Nu, vraja e asupra casei noastre. Trebuie să anulăm
vraja împreună, e asupra casei noastre.
Spune-mi. Cu ce trebuie să vin înapoi?
Nu-ţi aminteşti?!
O vacă albă ca laptele,
o pelerină roşie ca sângele,
Par galben ca porumbul, un condur pur ca aurul.
O vacă albă ca laptele, o pelerină roşie ca sângele,
par galben ca porumbul,
condur pur ca aurul.
Îmi doresc să merg la festival,
dar cum pot ajunge la festival?
Ştiu... Voi vizita mormântul mamei, mormântul de lângă sălcie
şi să-i spun că vreau doar să merg la festivalul regelui...
În pădure, trebuie să plec, poate fi în zadar, să ştii.
În pădure... dar chiar şi aşa, trebuie să plec.
În pădure, drumul e drept, îl ştii prea bine, dar cine ştie...?
În pădure, să anulezi vraja...
În pădure, să-mi vizitez mama...
În pădure, să vând vacă...
- Să iau banii!... - Să merg la festival...
În pădure, spre casa bunicii...
Drumul e liber, e lumina afară.
Nu mi-e teamă, nimănui nu ar trebui să-i fie.
În pădure sunt doar copaci, copacii sunt doar lemn.
Nu are de ce să-mi fie teamă... E ceva în luminiş.
În pădure, fără întârziere, dar atent, să nu pierd calea.
În pădure, cine ştie ce-mi poate apărea în cale?
În pădure, să iau lucrul pentru care am pornit în călătorie.
În pădure, să văd regele... Să vând vacă...
Să fac poţiunea... Să văd... să vând... să iau...
Să aduc, să fac... să anulez... să merg la festival...! În pădure!
În pădure! În pădure,
apoi ies din pădure şi mă întorc înainte de lăsarea serii!
Adânc în pădure,
Cenuşăreasa a plantat o ramură la mormântul mamei sale.
Şi a fost de atâtea ori acolo şi a plâns atât de mult,
că lacrimile ei au udat-o până a devenit un copac magnific.
Îmi doresc...
Ce-ţi doreşti, copilă?
Ştii ce-ţi doreşti? Eşti sigură de ceea ce vrei?
Dacă ştii ce vrei, atunci pune-ţi o dorinţă...
Cere-i copacului şi îţi va îndeplini dorinţa.
Mulţumesc, mama.
Pe drumul ei către bunica, fetiţă s-a trezit dintr-o dată...
într-o zonă stranie a pădurii.
Ziua bună, domnişoară.
Ziua bună, domnule Lup.
- Încotro atât de grăbită? - La bunica.
- Şi ce ai în coş? - Pâine pentru bunica...
Să-şi recapete puterile.
Şi unde locuieşte bunica ta?
La un sfert de leghe depărtare.
Casa ei e într-un mare stejar.
Priveşte ce carne, roz şi grăsuţă.
Bună, fetiţa...
Fragedă şi proaspătă, fără noduri. Bună, fetiţa...
Asta-i chiar copioasă,
delicioasă... bună, fetiţa,
care-i graba? Pierzi toate florile.
Soarele apune peste câteva ore.
- Nu te grăbi. - Mama a zis "drept înainte, nu hoinari
- sau să fiu înşelată". - Dar încet, fetiţa,
taci şi ascultă, pasarelele ce dulce cânta.
Vei pierde păsările,
mergi atât de repede.
Întâi bunica, apoi domnişoara grăsuţă... Ce cuplu minunat.
Perfecţie totală, una fragilă.
- Una suplă... un moment, draga mea... - Mama zis Orice ar fi
să nu te abaţi de la drum.
Dar sunt atâtea drumuri, fetiţa. Multe care trebuie explorate.
Unul singur ar fi plictisitor.
Şi uite ce ignori...
Gândeşte-te la oasele crocante, bătrâne, apoi ceva proaspăt în gură.
Gândeşte-te la acea voluptate delicioasă, de două ori într-o zi...
Nu există fel
să descrii ce simţi
când vorbeşti cu mâncarea!
Pentru bunica.
Mama a zis să nu hoinăresc. Dar o mică întârziere...
I-ar plăcea bunicii un buchet...
- La revedere, domnule Lup. - La revedere, fetiţa.
Şi bună...
Ce mai aştepţi? Ia pelerina!
M-ai speriat!
Ia-o!
- Cum s-o iau? - Mergi la micuţa
- şi i-o iei. - Nu pot lua pelerina
unei fetiţe. Ia-o tu!
Astea-s regulile. De ce crezi că ţi-am cerut ţie?
Nu pot atinge nici unul din aceste obiecte.
Adu-mi ce am nevoie!
Bună, fetiţo.
- Bună, domnule brutar. - Ai mai păstrat dulciuri pentru bunica?
Am mâncat toate dulciurile şi jumătate din pâine.
Înţeleg. Spune-mi... de unde ai luat pelerina asta frumoasă?
- Bunica mi-a făcut-o. - Într-adevăr?
- Mi-ar plăcea o pelerină roşie ca asta. - Ai arăta cam ciudat.
Pot să mă uit la ea?
- Nu! - Am nevoie de ea.
E a mea... dami-o!
Îmi pare rău. Vroiam să mă asigur că îţi place mult pelerina.
Acum du-te la bunica... Şi ai grijă să nu-ţi apara lupi în cale.
Aş prefera oricând un lup decât pe tine.
E imposibil.
Nu voi găsi pelerină roşie, condurul galben sau vaca aurie
sau era condur de aur şi o vacă galbenă?
- Ce faci aici? - Ţi-ai uitat eşarfa.
Nu ar trebui să fii aici. E periculos în pădurea asta!
- Vreau să ajut. - Nu! Vraja e asupra casei mele...
Casei noastre... doar eu pot anula vraja. Trebuie s-o anulăm împreună!
Vraja e asupra casei mele...! Vraja e asupra...
O vacă albă ca... laptele.
Du-te.
Bună, tinere.
Bună ziua, domnule.
Ce cauţi cu o vacă în mijlocul pădurii?
Mă îndreptam spre târg...
- Dar cred că m-am pierdut. - Ce vrei să faci acolo?
- Să-mi vând vaca, domnule.
- Cu nu mai puţin de cinci lire. - Cinci lire!
De unde luăm cinci lire?
Cred că da mult lapte pentru cinci lire, nu?
Da, doamnă.
Şi dacă nu obţii banii ăştia? Atunci ce vei face?
Nu m-am gândit la asta...
Asta-i tot ce avem...
Boabele de fasole? Nu putem da boabele!
Dar dacă crezi că aşa trebuie...
- Boabe de fasole pentru vaca mea? - Fiule, astea nu sunt boabe obişnuite.
Boabele astea sunt... magice.
Magice? Ce fel de magie?
Spune-i!
E o magie care sfidează descrierea.
Câte boabe de fasole?
- Şase. - Cinci,
valorează cel puţin o liră fiecare.
- Îmi pot cumpăra vacă înapoi cândva? - Păi... da.
E posibil.
Da, cred că am făcut o afacere bună.
Poftim. 1, 2, 3, 4, 5
Bine. Mult noroc, mi-a făcut plăcere să facem afaceri.
Într-o zi te voi cumpăra înapoi.
Promit!
Ia vaca şi mergi acasă!
- Încercam să ajut. - Boabe de fasole magice!
Nu putem ştii dacă sunt magice!
Vom anula vraja prin înşelătorii?
Nimeni nu i-ar fi dat mai mult pentru creatura asta.
I-am făcut un bine. Cel puţin vor avea de mâncare.
- Cinci boabe de fasole?! - Vrei un copil sau nu?
- Sigur că vreau. - Avem o singură şansă.
Nu înţelegi? Şi dacă eşuăm...
Nu ştiu dacă sunt făcut să fiu tată.
- De ce zici asta? - Din cauza tatălui meu.
- Tu eşti tatăl tău. - Nu ştiu...
Dacă nu o poţi face pentru tine,
poţi să o faci măcar pentru mine?
Bine. Ia vaca şi du-te acasă.
Voi găsi restul lucrurilor. De unul singur.
Rapunzel. Rapunzel.
Coboară-ţi părul pentru mine.
Rapunzel...
Vrăjitoarea i-a dat numele de Rapunzel copilei
care a ascuns-o departe, închisă într-un turn fără uşi.
Dar ea nu ştia că vocea suavă a fetei
a atras atenţia unui chipeş prinţ.
Rapunzel...
- Arăţi minunat azi, dragă. - Mulţumesc, mama.
Ţi-am adus preferatele tale.
Mure, proaspăt culese din grădină.
Pe măsură ce fetiţa se apropia de stejarul bunicii,
a fost surprinsă să vadă că uşa era deschisă.
Mă simt atât de tulburată. Poate e din cauza dulciurilor.
- Bunico? - Intră, draga mea.
Vai, bunico. Arăţi foarte ciudat.
Ce urechi mari ai!
Ca să te aud mai bine, dragă.
Şi dintr-un singur salt, lupul cel rău devora fetiţa.
A fost o zi pe cinste pentru amândoi.
Nu-mi vine să cred că am făcut asta.
Stai!
Nu ne ajuţi să jupuim bestia?
- Nu, mersi! - Ce fel de vânător eşti?
- Sunt un brutar. - Stai puţin. Nu ţi-am mulţumit.
- Trebuie să ai mai multă grijă, fetiţo. - Îmi pare rău.
Trebuia să ştiu. Mi-a zis mama
drept înainte, să nu hoinăresc
sau să fiu înşelată ".
Trebuia să-i fi ascultat sfatul...
Dar părea atât de drăguţ.
Şi mi-a arătat lucruri, multe lucruri frumoase
care nu m-am gândit să le explorez.
Nu erau în calea mea, de aceea nu am îndrăznit.
Eram atât de grijulie ca nu mi-a păsat.
Şi m-a făcut să mă simt entuziasmată... Ei bine, entuziasmată şi speriată.
Când a zis Intra! cu un rânjet bolnav,
cum era să ştiu ce mă aşteaptă?
De îndată ce şi-a dezvăluit colţii, atunci m-am speriat...
Ei bine, entuziasmată şi speriată.
Dar m-a tras mai aproape şi m-a înghiţit,
am căzut printr-un loc întunecat unde sunt secrete care nu vreau să ştiu
şi când toate cele cunoscute păreau să dispară pentru totdeauna,
la capătul drumului era bunica.
Am stat în întuneric până ai venit şi ne-ai eliberat,
şi ne-ai adus la lumină şi am luat-o
de la capăt.
Şi acum ştiu lucruri, multe lucruri importante,
care nu le ştiam înainte.
Nu te încrede într-o pelerină şi o scufie,
nu te vor proteja aşa cum ar trebui s-o facă.
Şi ai grijă cu străinii... chiar şi florile pot fi periculoase.
Şi chiar dacă înfricoşătorul e entuziasmant,
drăguţ e diferit de bine.
Domnule brutar. Ne-ai salvat vieţile.
Poftim.
Eşti sigură?
Da. Poate îmi va face bunica alta din pielea lupului.
Mulţumesc!
Acum ştiu, nu te teme. Bunica are dreptate, trebuie să fii pregătit.
Nu e bine să ştii multe?
Şi să ştii puţine... nu e.
Cum ai putut face asta?
Cine ar da o vacă pe nişte boabe de fasole?
Dar sunt magice... bărbatul a zis...
- Nu mai fi cu capul în nori! - Mamă... nu!
Tu şi aventurile tale inutile! Vei învăţa vreodată, Jack?!
Treci la somn, fără mâncare!
Boabe de fasole!
Prima noapte a balului i-a îndeplinit dorinţa Cenuşăresei.
Prinţul a dansat doar cu ea, până când s-a întors şi ea fugise.
Trebuie să găsesc acea fată!
- Eşti bine, domnişoară? - Da.
- Trebuie doar să-mi revin. - Ce rochie frumoasă ai.
Ai fost la festivalul regelui?
Da.
Ce norocoasă. Ce cauţi în pădure la ora asta?
Pe aici!
Te rog. Nu le spune că sunt aici.
- Doamne! - Ai văzut trecând o fată frumoasă?
Nu cred, domnule.
Dacă îmi permiteţi, cred că e acolo.
Nu am mai minţit o regalitate.
- Nu am mai făcut nimic cu o regalitate! - Mulţumesc.
Dacă m-ar fi căutat pe mine un prinţ, sigur nu m-aş ascunde.
Ce te aduce pe aici... şi cu o vacă?
Soţul meu e undeva prin pădure. Anulează o vrajă.
Da. Dar spune-mi, prinţul, cum era?
- E un prinţ foarte drăguţ. - Şi?
Şi...
A fost un bal drăguţ.
Şi?
- Şi... când am intrat, mi-au anunţat venirea.
Şi? Prinţul...?
- Prinţul... - Da, prinţul!
- E înalt. - Asta-i tot?
Aţi dansat? E şarmant? Se spune că e şarmant.
- Doar am dansat. - Da.
- Şi? - Şi a fost o schimbare.
- Nu, prinţul! - Prinţul...
- Are mult şarm pentru un prinţ, cred... - Crezi?
Nu am întâlnit prea mulţi.
Şi e totul atât de ciudat.
De ce ai fugi?
- Nu e ce mă aşteptam. - Prinţese, castele, rochii...
Nu am experienţe cu toate astea.
Dar te vei întoarce la festival mâine?
Da. Nu...
- Nu ştiu... - Nu ştii?
Ce n-aş da să fiu în papucii tăi. Adică în condurii tăi.
- Puri că aurul? - Trebuie să ajung acasă.
Nu, stai! Îmi trebuie pantofii tăi!
Albă ca laptele!
S-a dus o noapte!
- Deja? - Prinde vacă!
Domnule brutar! Ce noroc, domnule!
Uite ce am! Patru monede de aur.
Unde ai găsit patru monede de aur?!
Sunt giganţi în cer!
Sunt giganţi mari, înalţi şi teribili în cer!
Când eşti sus şi te uiţi în jos
spre lumea care-ai lăsat-o în urmă şi lucrurile care le ştii,
doar o privire e de ajuns să-ţi arate
cât eşti de mic.
Când eşti sus şi de unul singur
lumea că asta nu ai mai văzut, unde cerul
e plumb şi pământul e piatră, eşti liber să faci ce vrei,
să explorezi ce nu ai îndrăznit pentru că nu-ţi pasă, când deodată
e un gigant mare, înalt, teribil la uşă.
Un gigant?
O femeie gigant mare, înaltă, teribilă
măturând podeaua
şi îţi da mâncare şi îţi oferă loc de odihnă
şi te aduce aproape de sânul ei gigant
şi ştii lucruri care nu le-ai mai ştiut,
nu de când e cerul.
Doar când ţi-ai făcut un prieten
şi ştii că e mare dar tu nu te simţi mic,
cineva mai mare ca ea vine pe coridor
să te înghită.
Şi inima ta se face de plumb şi stomacul de piatră
şi ţi-e teamă că eşti singur
şi atunci ţi-e dor de toate lucrurile care le ştiai,
de lumea care ai lăsat-o în urmă şi de puţin
care-l aveai. S-a terminat distracţia.
Fură ce poţi şi fugi!
Coborî şi te uiţi în jos şi lumea care o ştiai creşte.
Casă, mama ta la uşă.
Acoperişul, casă şi lumea care nu te-ai gândit s-o explorezi.
Şi te gândeşti la toate care le-ai văzut.
Şi îţi doreşti să poţi trăi între cele două
şi te-ai întors iarăşi, dar schimbat faţă de cum erai,
după cer.
Sunt giganţi în cer!
Sunt giganţi mari, înalţi, teribili, grozavi,
înfricoşători, minunaţi în cer!
Poftim banii, domnule! Patru monede de aur.
Unde e Alba ca laptele?
Vaca e acasă, cu soţia.
- Să le găsim! - Stai puţin! Nu cred că vreau s-o vând.
Dar ai zis că o pot cumpăra înapoi.
Vrei mai mulţi bani?
- Nu! Nu e asta... - Păstrează-i. Aduc mai mulţi.
Stai, nu am spus... stai!
Stai!
Ţi-am spus să stai!
- Ce cauţi aici? - Păi...
Văd că ai găsit pelerina!
Da, am pelerina. Mai lipsesc două obiecte.
- Trei. - Avem pelerina şi vaca.
- Ai pelerina... - Ce ai făcut cu vaca?!
- A fugit. - Ce?
Nu am ajuns acasă. Am căutat-o toată noaptea.
Cum ai putut?
Putea să fugă şi dacă o ţineai tu!
- Dar nu a făcut-o! - Dar ar fi putut!
- Dar nu a făcut-o!
Cui îi pasă?! Vaca s-a dus! Adu-o înapoi!
- Adu-o înapoi! - Tocmai vroiam să plecăm. Poftim.
- Între timp... - Pleacă de lângă mine cu aia, neghiobule!
Nu o pot atinge!
Până la miezul nopţii, mâine, aduceţi-mi obiectele
sau copilul care-l doriţi nu va vedea lumina zilei!
Nu-mi place femeia aia.
- Îmi pare rău că am pierdut vacă. - Nu trebuia să ţip.
Te întorci în sat? Voi îndrepta lucrurile.
Şi apoi ne întoarcem la viaţa noastră. Fără vrăjitoare
sau băieţi nătângi sau fetiţe înfometate.
Pleacă, te rog...
Du-te.
Frate, mă întrebam unde ai dispărut.
- Am căutat-o pe ea toată noaptea. - Pe ea?
Frumoasă cu care am dansat toată seara.
Unde a plecat?
A dispărut...
- Că burniţa, dimineaţa. - Era drăguţă?
- Cea mai drăguţă. - Nu sunt prea sigur de asta!
Trebuie să mărturisesc, şi eu mi-am găsit o domniţă.
- Trăieşte aici, în pădure. - În pădure?
Da.
În vârful unui turn înalt, care nu are uşa sau scări.
- Unde? - La două leghe de aici, spre est.
- Lângă desişul de trandafiri. - Şi ştii cum reuşeşti s-o vizitezi?
Stau sub turnul ei şi îi zic Rapunzel,
Rapunzel, coboară-ţi părul pentru mine. şi ea aruncă cel mai lung,
cel mai frumos păr, galben ca porumbul, pe care urc.
Rapunzel, Rapunzel!
Ce nume e asta? Mă păcăleşti!
Nu am mai auzit de aşa ceva.
Grăiesc adevărul! E reală că domniţa ta.
O domniţă fugind de un prinţ? Nici una nu ar fugi de noi.
Şi totuşi una a fugit.
Am jignit-o sau am dispreţuit-o?
De ce fuge de mine?
Dacă o pierd, cum îmi mai recapăt inima care e la ea acum?
Agonia... Mai presus de puterea graiului.
Când singurul lucru care-l vrei e singurul care nu-l poţi avea.
Sus în turnul ei, sta cu orele, întreţinându-şi părul.
Voioasă şi potrivită fredonând mai mereu
fără griji...
Agonie...! Mai dureroasă că a ta,
când ştii că ar merge cu tine, măcar de ar fi uşi.
Agonie! Cât ne mai torturează!
Ce e intrigant sau obositor... că ce nu poţi avea?
Nu sunt sensibil, isteţ, manierat, atent, pasional,
şarmant, pe cât de frumos pe atât de bun şi moştenitor la tron?
Eşti tot ce-şi doresc domniţele!
- Atunci de ce nu...? - De unde să ştiu?
Fetele trebuie să fie nebune.
Nu ştii ce e nebunia
până când nu te caţări pe părul ei, o vezi pe măsură ce te apropii,
în timp ce auzi...
Agonie! Nefericire! Durere! Deşi e diferit pentru fiecare
Întotdeauna cu zece paşi înainte
Întotdeauna zece metri dedesubt...
Şi nu o pot avea. Agonie!
Care poate tăia ca un cuţit!
Trebuie s-o iau de soţie.
Rapunzel, Rapunzel? Coboară-ţi părul spre mine.
Tu eşti la ora asta, prinţul meu?
Da.
Iartă-mă pentru asta.
În timp ce soţia brutarului fugea de la turn,
a doua noapte de festival era devenit un haos
când Cenuşăreasa fugi din nou de prinţ.
- Ce faci? - Scuze, am nevoie de pantofii tăi.
Aici!
- Unde e? Unde-a plecat? - Nu ştiu, domnule.
- Nu mă păcăli, femeie! - Am încercat s-o ţin pentru tine...
Îmi poţi prinde singur fata, mulţumesc.
- Nici urmă de ea, alteţă. - Ce mai aştepţi?
Du-te şi caut-o! Pleacă!
Pădurea poate fi un loc periculos...
Vă rog, dacă sunteţi amabile pot compara porumbul cu părul vostru?
Corcitură!
Albă ca laptele!
- Parcă te întorceai acasă! - Tu eşti! Şi ai găsit vacă!
- Da, am găsit-o. Avem două din patru obiecte.
Ba trei.
Compară-l pe asta cu porumbul tău.
- Unde l-ai găsit? - L-am luat de la o domniţă din turn.
- Trei! - Şi aproape
l-am găsit pe-al patrulea, dar a fugit.
- Mai avem doar o zi. Sigur putem găsi condurul.
Noi?
Mă laşi să vin cu tine?
Poate e nevoie de doi să avem copilul ăsta.
Te-ai schimbat. Eşti mai curajos. Eşti altfel în pădure.
Mai sigur, mai darnic. Ne duci prin pădure.
Dacă ai vedea... nu eşti bărbatul care erai ci mult mai
generos decât te ştiam.
E nevoie de doi. Credeam că unul
era de ajuns, dar nu e adevărat.
E nevoie de doi, ai rezistat
când călătoria a fost grea... A fost nevoie de tine,
a fost nevoie de amândoi. E nevoie de grijă,
e nevoie de răbdare şi frică şi deznădejde
să te schimbi, deşi juri să te schimbi, cine poate ştii dacă poţi?
- E nevoie de doi. - Te-ai schimbat.
Înfloreşti. E ceva în legătură cu pădurea.
Nu doar supravieţuieşti, tu înfloreşti în pădure.
Acasă mi-era teamă că vom rămâne la fel.
Şi apoi aici
eşti pasionat, şarmant, atent, isteţ... E nevoie de unu
să începi, dar de îndată ce ai început
e nevoie de doi. Nu e distractiv,
dar ce trebuie să faci, poţi face,
când sunt doi. Dacă îndrăznesc
e pentru că devin conştient de noi
ca şi cuplu, acceptând o parte din ce există.
Ne-am schimbat. Suntem străini.
Te-am întâlnit în pădure. Cui îi pasă de pericole?
Ştiu că vom trece de pădure.
Şi odată trecuţi, să sperăm că schimbările dăinuie,
dincolo de pădure, de vrăjitori şi de conduri şi scufiţe,
doar noi doi dincolo de minciuni,
acasă, în siguranţă, cu premiul nostru frumos,
doar noi, câţiva. E nevoie de încredere.
E nevoie de puţin mai mult şi am terminat.
Vrem patru, nu am avut nimic. Avem trei.
Mai avem nevoie de unu. E nevoie de doi.
Opriţi-l! Opriţi-mi oul!
Minunat! Văcuţa mea.
- Mi-ai lipsit atât de mult! - De unde ai luat asta?
- De la găină gigantului! - Nu am mai văzut un ou de aur.
Şi îl puteţi avea. Împreună cu cele cinci monede de aur.
- Cinci monede de aur? - Am să iau vaca acum.
- Nu, nu am vrut s-o vând. - Dar ai luat cele cinci monede de aur.
- Nu am luat, tu mi-ai dat. - Ai spus că-mi pot lua vacă!
Nu am zis că poţi. Am zis că s-ar putea.
- Ai lua bani în locul unui copil?! - Nu, nu e aşa!
Nu e cum sună!
Albă ca laptele...!
Albă ca laptele a murit!
Două nopţi au trecut!
Când s-a crăpat de ziua brutarul şi soţia lui aveau
doar o zi să anuleze vraja.
Cât despre prinţul lui Rapunzel, el s-a întors
din nou, la turnul interzis.
Proastă idee!
Eşti bine?
Da, sunt bine.
- Ce ţi-am zis? Copiii trebuie să asculte. - Nu, nu, te rog!
- Ce nu trebuia să faci? Copiii trebuie să vadă...
Nu!
Şi să înveţe.
De ce nu m-ai ascultat?
Copiii ar trebui să asculte.
Ce ţi-am fost eu ţie? Ce ai fi vrut să fiu, frumos ca un prinţ?
- Dar sunt bătrână, urâtă. Te fac de râs. - Nu!
- Îţi e ruşine cu mine. - Nu!
Îţi este ruşine.
Nu înţelegi.
Nu mai sunt un copil. Vreau să văd lumea.
Dar nu ştii ce e în lume?
Cineva a trebuit să te apere de ea,
rămâi cu mine.
www.scenefz.net
Sunt prinţi în lume, e adevărat.
Prinţi, da, dar şi lupi şi oameni.
Rămâi acasă.
Aici e acasă.
Cine ar putea să te iubească mai mult ca mine? Ce e în lume
ce eu nu-ţi pot oferi?
Rămâi cu mine.
Rămâi cu mine, lumea e rea şi sălbatică,
rămâi copil cât încă mai poţi.
Cu mine.
Ţi-am oferit protecţie dar tu nu m-ai ascultat.
Nu!
Prinţul tău nu te va mai vedea niciodată.
Nu va mai vedea nimic niciodată!
Ce i-ai făcut?
Nu contează...
Pentru că unde vei merge tu, nu te va mai vedea nimeni.
Nu, nu!
Nu!
- Bună, drăguţă pelerina! - Stai departe
de pelerina sau te tai în mii de bucăţi!
Nu o vreau.
De unde o ai?
- Bunica a făcut-o dintr-un lup care ne-a atacat.
Şi mi-a dat cuţitul ăsta frumos pentru protecţie.
Uite ce am eu! Un ou de aur.
- De unde l-ai luat? - Am furat o găină
care făcea ouă de aur din regatul giganţilor.
Nu te cred.
E adevărat. Şi să vezi harpă gigantului.
Cântă cele mai frumoase cântece şi nici nu trebuie s-o atingi.
Sigur că da. De ce nu te duci înapoi
în regat acum şi o aduci înapoi să mi-o arăţi?
Aş putea.
- Aş putea. - Nu ai putea! Mincinosule!
Nu sunt mincinos! Voi aduce harpă. Vei vedea!
Jack a acceptat provocarea fetiţei şi înainte ca el
să-şi dea seama, s-a trezit fugind de un gigant.
Nu mă avem mult timp! Nu ştiu de unde să începem.
Ai putea să începi cumpărând o vacă nouă cu banii
- care i-ai luat de la băiat. - Şi de unde cumpăr o vacă?
Mergi în satul vecin, vei găsi o vacă acolo.
- Tu ce vei face? - Mă duc să iau condurul.
- Condurul galben? - Condurul de aur!
Condurul de aur, asta vroiam să zic. Cum îl vei găsi?
Am cunoscut o domniţă cu conduri de aur în nopţile astea două.
- Crezi că poţi lua unul? - Sunt sigură.
Stai. De ce ne despărţim mereu?
Pentru că trebuie dacă vrem să rămânem împreună...
Ce?
Tot regatul se cutremură când vrejul de fasole se prăbuşi, omorând gigantul...
Cât despre Cenuşăreasa, a fugit de prinţ... din nou.
E un prinţ foarte isteţ,
e un prinţ care se pregăteşte.
Ştiind că voi fugi iar de el
a turnat smoala pe scări.
Şi am fost prinsă pe nepregătite.
Asta înseamnă că-i pasă...
E mai mult decât maliţiozitate.
M-ai bine te-ai opri să te gândeşti cât timp stai
aici înţepenită pe scările palatului.
Bine, ce vrei? Trebuie să iei o decizie.
De ce nu stai, te laşi prinsă? Să mai cuget, care-ar fi răspunsul lui?
Dar apoi dacă el ştie cine sunt, când eu ştiu
că nu sunt ceea ce crede el că vrea?
Dacă nu sunt ceea ce şi-a imaginat un prinţ?
Dar poţi ştii cine eşti, până nu ştii ce vrei, ceea ce nu ştiu?
Atunci ce alegi, să fii în siguranţă,
să nu te vadă nimeni, nici tu, dar unde totul e greşit?
Sau unde totul e în regulă, dar ştii că nu vei aparţine?
Şi orice ai alege, fă-o repede, pentru că
începi să te lipeşti de treptele palatului.
E prima mea decizie importantă, nu e uşor de făcut.
Să vii la bal e captivant... Dar când eşti acolo, te sperie.
Şi e distractiv să înşeli când ştii că poţi pleca, dar trebuie să ai grijă.
Sunt multe în joc, dar am tras de timp destul,
pentru sunt încă înţepenită în chestia asta de pe trepte,
mai bine fug acasă să evit conflictul,
acasă unde nu le pasă, îmi e mai bine acolo,
unde nu am de făcut alegeri, aşadar nu am de pierdut.
Îmi voi scoate pantofii.
Dar stai, gândeşte-te bine, nu trebuie să iasă rău...
Ştiu care-mi e decizia. Aceea de a nu decide.
Îi voi lăsa un indiciu. De exemplu, un pantof.
Să văd ce va face. Acum el, nu tu, care va rămâne cu un pantof,
în smoală. Şi mi-am dat seama de ceva,
ceva ce nu ştiam,
pe treptele palatului!
Balul s-a terminat. Trimite-i pe toţi acasă.
- Şi prinţesa? - Nu ajunge departe doar cu un pantof.
- Nu te apropia de mine. - Te rog, stai! Ascultă-mă!
- M-ai mai atacat o dată. - Nu te-am atacat.
Ţi-am atacat pantoful. Am nevoie de el.
Îţi dau o boabă de fasole magică în schimbul lui.
Boabă de fasole magică?
- Aiureli! - Stai, te rog. Nu mai am timp!
Am nevoie de pantof pentru a avea un copil.
- Asta nu are sens! - Are sens că fugi de un prinţ?
- Trebuie să plec! - Ia pantofii mei. Vei fugi mai repede.
- Mulţumesc. - Opreşte-te! Ce ai în mână?
- Nimic. E al meu. - Minciuna îţi va costa viaţa!
Nu-mi pasă dacă mă va costa viaţa, pleacă!
Vei plăti pentru asta!
Sire, am reuşit să obţin celălalt condur.
Te rog, dă-mi condurul, bunule prinţ şi totul se va sfârşi cu bine.
Înapoi!
Fă cum zice ea. Avem nevoie doar de unul.
Trebuie să căutăm domniţă căreia îi vine condurul.
- În seara asta? - Chiar în seara asta!
Şi în grabă, soţia brutarului
nu observă un al doilea vrej urcând spre cer.
Să se ştie că alteţa sa, prinţul moştenitor,
va vizita toate casele din sat în seara asta.
Toate domniţele sunt obligate să rămână
în casele lor până sunt vizitate de alteţa sa.
Toate domniţele sunt...
În timp ce prinţul aşteptă nerăbdător, mamă vitregă
lua lucrurile, şi piciorul Florindei, în propriile mâini.
- Ai grijă, degetul meu...! - Draga mea, ştiu...
Ce-o să facem?
- Va trebui să-l tai. Dar când îi vei fi soţie
poţi sta jos sau merge cu trăsura. Nu va trebui să mergi!
Fără un deget, Florinda a încălecat calul prinţului,
neştiind că-i picura sânge din condur.
Lucinda era următoarea.
De ce nu încape? Dragă, nu te mişca. Taie puţin din călcâi şi va merge,
când îi vei fi soţie vei avea o aşa viaţa
că nu va trebui să mergi!
Fără un călcâi, Lucinda şi-a ascuns durerea.
Se potriveşte perfect, alteţă!
- Nu mai ai alte fete? - Doar o fetişcană în bucătărie,
care răposatul ei tată a lăsat-o în urmă, dar nu poate veni, e prea murdară.
Aş recunoaşte aceşti ochi frumoşi oriunde. Tu...
Tu eşti adevărata mea soţie!
Că pedeapsă pentru cruzimea lor, păsările Cenuşăresei
au zburat spre surorile vitrege...
Şi le-a orbit.
Cât despre Rapunzel, vrăjitoarea a trimis-o
într-o mlaştină, în cea mai întunecată parte a pădurii.
Rapunzel?
Dragul meu! Sunt aici.
Rapunzel?
Rapunzel? Tu eşti? Sunt orb, nu pot vedea.
Cum a putut să-ţi facă asta?
- Rapunzel! - Ce?
Te pot vedea!
Părul tău.
Haide!
Nu mai avem timp... Haide!
Te-am găsit! Ai găsit vacă!
- Şi tu ai condurul! - Le avem pe toate patru!
Văd o vacă. Văd un condur.
Şi pelerină roşie ca sângele.
- Şi părul galben ca porumbul. - Le avem pe toate.
Stai puţin! Vaca nu pare a fi alba ca laptele.
Ba sigur că e.
Trebuie să fie!
Vaca a fost acoperită de făină!
Ce? Nu ai luat o vacă albă?
Am avut o vacă albă ca laptele. Îţi zic sincer.
- Atunci unde e? - E moartă.
Şi ne-am gândit că preferi o vacă vie.
Sigur că prefer o vacă vie! Arată-mi atunci
vaca moartă ca să o aduc la viaţă!
Bine, pe aici.
Jack!
Aici erai! Mi-am făcut griji pentru tine!
E un gigant mort în curtea noastră!
- Chiar este? - Ştii bine că da.
- Ar fi putut să te strivească! - Dar mamă, uite.
Cea mai frumoasă harpă.
Ai furat prea mult.
Ai fi putut muri coborând pe plantă aia.
Am acoperit-o cu frunze! E aici...
- Ce se-ntâmplă? - Vă aduce vacă la viaţă.
- Poate face asta? - E o vrăjitoare! Poate face orice!
Înapoi!
Albă ca laptele. Te-ai întors! Nu-mi vine să cred!
E aproape miezul nopţii!
Linişte! Hrăniţi vacă cu obiectele.
- Ce? - M-ai auzit!
- Hrăniţi vacă. - Serios?
- Umple-o cu lapte. - O fac eu. Doar pe mine mă lasă.
Haide, amice! Poţi s-o faci.
Nu merge!
Ingredientele sunt greşite.
Uitaţi de copil!
Nu...
Stai, ţi-am urmat instrucţiunile. Unu, vacă e albă ca laptele. Corect?
Da.
- Şi doi, pelerina e roşie ca sângele. - Da.
- Şi trei, condurul... - Şi patru...
- Am comparat părul cu porumbul ăsta. - Da.
L-am luat de la o domniţă dintr-un turn...
Ce ai făcut?!
- Ce făceai acolo? - Nimic, doar treceam pe acolo...
Am atins acel păr! Ţi-am zis! Nu trebuie să fi atins ingredientele!
Nu... Porumbul! Poţi folosi părul catifelat al porumbului...
Da!
Rupe-l de la porumb şi dă-i-l vacii. Repede.
- Funcţionează! - Dă lapte!
În sfârşit!
Şi aşa se întâmplă, tot ce părea greşit acum era bine.
Vrăjitoarea anula blestemul mamei sale.
Cenuşăreasa nu mai fugea de prinţ.
Jack a fost reunit cu vaca lui iubită
şi acum mama lui se îmbracă cu ce era mai scump.
Şi brutarul şi soţia lui erau părinţii mândri a unui voinic băieţel.
Mulţumim pentru condur.
Atenţie! Să felicităm noii căsătoriţi în timp ce se îmbarca
spre fericire, astăzi şi pentru totdeauna...
Şi astfel cu regatele pline de fericire, aceia care
au meritat erau destinaţi să trăiască fericiţi până la adânci...
Jack? Jack...?
Atenţie!
Nu vă panicaţi!
Prinţul doreşte să se adreseze poporului lui loial.
Atenţie!
Nu trebuie să vă îngrijoraţi. A fost un cutremur
într-un sector îndepărtat al regatului.
Nu aveţi de ce să vă temeţi.
Voi investiga personal deranjamentul.
Acum mergeţi toţi în sate şi vă continuaţi
vieţile!
Dar cum se întorceau în pădure,
drumurile lor obişnuite nu mai erau de găsit
şi vieţile lor erau pe cale să se schimbe.
Totul e atât de diferit.
Bună, micuţo.
- Bună, domnule brutar. - Eşti bine?
Ce faci aici? Cu o valiză?
Mă mut cu bunica mea. Întreg satul nostru
s-a năruit. Nu mi-am mai putut găsi mama.
Şi acum nu mai găsesc casa bunicii.
Ce vrei să zici?
- Am mers în vale şi nu am recunoscut nimic.
Nu este nici un drum. Unde e bunica?
Calmează-te. Te ajutăm s-o găseşti pe bunica şi fără drum.
- Ţine-l tu puţin. - Serios?
De ce plânge când îl ţin eu?
Nu trebuie să-l ţii de parcă ar fi atât de fragil.
- Nu mă vrea. Îşi vrea mama! - Nu pot avea mereu grijă de el.
Voi avea grijă de el... când va fi mai mare.
- Cine ar putea fi? - E vornicul şi familia regală.
Bună!
- Ce va aduce prin pădure? - Castelul a fost distrus.
Nu! Regatul e atacat.
Unde va merge familia regală?
Nu ştiu! Nu fac eu legile. Eu doar le aplic.
Cred că e mai bine să ne întoarcem în sat. Luăm fata cu noi.
Vino cu noi.
- E un gigant! - O femeie gigant!
Unde e tânărul care mi-a omorât soţul?
- Nu e nici un tânăr aici! - Nu l-am văzut.
Ţi-l aducem imediat. Nu te mişca!
Tu ne-ai distrus casa. Nu un cutremur.
Şi cine mi-a distrus mie casă? Îl vreau pe băiat!
Nu vrei o fată oarbă în schimb?
Cum îndrăzneşti? Vrea băiatul!
L-a văzut cineva pe Jack al meu? A fugit şi l-am...
Şi ea-l caută.
Dă-mi-l!
Jack e doar un băiat! Nu aveam mâncare aşa că şi-a vândut iubita vacă
în schimbul boabelor magice.
Băiatul, vreau băiatul!
- Lasă-mi băiatul în pace! - Aştept!
Taci, femeie, sau ne va omorî!
Treci prin regatul nostru
cu pantofii tăi mari, distrugând tot în calea ta.
Eşti un tiran! Îmi voi ascunde băiatul şi nu-l vei găsi niciodată.
- Nu-l vei lua niciodată... - Înapoi, femeie!
Băiatul se ascunde în turnul bisericii. Îl găseşti acolo.
Da, aşa e.
- În turnul bisericii. L-am văzut acolo! - Şi dacă nu e acolo
mă voi întoarce diseară şi vă găsesc!
Pe toţi!
Uite!
Ce i-ai făcut?
Nu am vrut s-o rănesc. Mă gândeam la ce e mai bine.
Ascultaţi. Dacă vrem să supravieţuim trebuie să rămânem împreună.
Unii sunt făcuţi să se lupte cu giganţi şi unii nu sunt.
Nu am constituţia fizică necesară. Şi dacă nu pot fi de ajutor, mă ascund.
Să mergem! Totul se va sfârşi cu bine.
Nu întotdeauna.
Nu ştiu unde pleacă. Gigantul deja a distrus
întreg satul.
Ce a mai rămas din grădina mea sunt boabele astea.
- Ce facem acum? - Nu avem de ales.
Găsim băiatul şi-i dăm ce vrea.
- Dacă o facem îl va omorî pe Jack. - Şi dacă nu, va omorî jumătate din regat.
Promite-mi că nu o vei lăsa să-l ia pe Jack. Promite!
Bine, îţi promit.
Rapunzel!
Eşti bine!
Slavă cerului.
- Cine eşti? - Sigur îţi aminteşti de mine...
- Desigur! Nu mă recunoşti. - Mamă?
Asta sunt eu, draga mea. Nu trebuie să-ţi mai fie ruşine cu mine.
Trebuie să vii cu mine. Este un gigant în regat.
Draga mea. Eşti bine? De ce ai fugit?
- Îmi era teamă. - Vino cu mine.
Nu merge cu tine! Vei veni cu mine.
Nu vin cu tine!
Atunci nu-mi dai de ales.
Nu!
- Doamne! - Stai, tu eşti cea care m-a orbit.
- Şi care m-a închis în turn. - Să te protejez.
Şi apoi m-a alungat pe o insulă... în mijlocul mlaştinii!
Încercam să fiu o mamă bună!
Rapunzel, nu!
- Nu vei fi în siguranţă cu el. - Du-mă departe de aici.
Nu înţelegi? Nu mai vreau să te văd. Niciodată!
Rapunzel, gigantul!
Nu contează ce zici,
copiii nu ascultă,
Nu contează ce ştii, copiii refuză
să înveţe. Ghidează-i prin viaţă,
tot nu ascultă. Copiii pot creşte
din ceva ce iubeşti în ceva ce pierzi.
Jack! Jack!
Jack! Unde eşti?
Jack!
- Nu îl vom găsi. - Să ne despărţim, avem mai multe şanse.
- Nu. Nu te las singură. - Voi fi bine.
- Dacă ne pierdem? - Ne întoarcem aici.
- Merg şi eu. - Nu.
Tu vei rămâne aici cu copilul.
Ne întoarcem imediat.
- Laşi copilul cu ea? - Doarme.
- Va fi bine cu fata. - Pot avea grijă de copil.
- Vezi? - Dar dacă se întoarce gigantul...
Dacă, dacă! Cinci sute de paşi.
Du-te! 1, 2, 3
Stai!
Poftim.
Ia asta. Nu vreau să-ţi fie frig.
Bine. 1, 2, 3, 4,
- 5, 6 - Jack!
- 9, 10 - Jack!
69, 70, 71, 72, 73, 74
Bună, alteţă.
Bună.
Bună din nou. Ne-am mai întâlnit.
Da, desigur.
Cred că eşti aici să omori gigantul.
- Gigantul? - Da. Nu ai auzit, este un gigant...
primprejur... Nu e un cutremur...
Desigur.
Un gigant.
E o femeie gigant. Ceea ce e foarte neobişnuit.
Aşa zic şi eu. De ce eşti singură în pădure?
Am venit cu soţul meu.
Eram... E o poveste lungă.
- Te lasă să umbli singură prin pădure? - De fapt, a fost alegerea mea.
- Cat de curajoasă! - Curajoasă?
Se poate întâmpla orice în pădure
Te pot săruta? Am putea fi zdrobiţi în orice moment.
Nu te grăbi.
E ridicol, ce caut aici? Sunt în povestea greşită.
Stai! Nu putem face asta! Tu ai o prinţesă!
- Sigur că da. - Şi eu am... un brutar.
Desigur,
ai dreptate. E o nebunie.
Nebunia se poate întâmpla în pădure
Din nou, te rog... Nu mai ezita.
Orice moment, mic sau mare, e tot un moment.
Trăieşte momentul, cerul poate cădea oricând.
Dar nu e bine!
Rău şi bine, nu contează când eşti în pădure,
doar sentimente. Să trăim momentul fără ruşine,
viaţa e uneori neplăcută...
Trebuie să ştii asta, fiind ţărancă... Trebuie să iei momentul
ca un cadou al prezentului.
477, 478,
479, 480,
481, 482, scuză-mă, doamnă.
Aţi văzut un băiat...
Cam atât de înalt... Vă pot ajuta cu ceva?
A căzut copacul.
Mormântul mamei, distrus.
Îmi pare rău.
Nu ar trebui să mă plâng. Sigur au suferit alţii mai rău după cutremur.
Nu e nici un cutremur... E un gigant, terorizează regatul!
Sunt sigură atunci că prinţul va izgoni gigantul din regat.
Prinţul? Sigur e undeva acum, seduce tinere domniţe.
Ce?
Arăţi ca o prinţesă... dar mai murdară.
Nu, tu eşti prinţesă! Îmi pare rău. Nu te-am recunoscut.
Nu, te rog, ridică-te! Aici nu sunt o prinţesă.
A trebuit să mă deghizez. Nu pot ieşi din palat fără escortă.
Dacă vrei, poţi veni cu mine.
- Vei fi în siguranţă cu mine. - Mulţumesc.
Pe aici.
Trebuie să te las. Trebuie să merg să ucid gigantul.
Nu te voi uita.
Cât de curajoasă eşti să mergi singură prin pădure.
Şi cât de viu m-ai făcut să mă simt.
Ce-a fost asta?
Era din vina mea? Era din vina lui?
Un prinţ chiar m-a sărutat, iar şi iar?
Şi l-am sărutat înapoi? A fost greşit?
Sunt nebună? Asta e tot? Îi e dor de mine? S-a plictisit subit de mine?
Trezeşte-te! Nu mai visa,
nu te mai grozavi prin pădure,
nu se cuvine. Ce e în legătură cu pădurea?
Înapoi la viaţa ta, înapoi la copilul tău,
înapoi la soţul tău, nu trăieşte nimeni în pădure.
Sunt jurăminte, legături, nevoi, standarde,
sunt permisiuni şi interziceri.
De ce nu le pot avea pe amândouă? Ăsta-i răspunsul, dacă eşti isteţ.
Să ai un copil pentru căldura şi un brutar pentru pâine şi un prinţ
pentru orice... niciodată! E pădurea asta.
Accepta lucrurile, găseşte băiatul,
întoarce-te la grup, opreşte gigantul,
doar ieşi din pădurea asta.
El era de vină? Da, aşa e.
Eu eram? Nu, nu era decât
o păcăleală a pădurii.
Doar un moment, un moment ciudat trecător...
Trebuie să fie mereu puţin ori mult, ori simplu ori măreţ?
E mereu ori? Nu e niciodată şi?
Pentru asta sunt pădurile.
Pentru momentele astea în pădure.
Dacă viaţa ar fi făcută doar din momente,
din când în când unul rău...!
Dar dacă viaţa ar fi doar momente. Atunci nu ai ştii că ai avut unul.
Întâi o vrăjitoare, apoi un copil, apoi un prinţ,
apoi un moment... Cine poate trăi în pădure?
Şi să obţii ce vrei, doar pentru un moment...
E o pădure periculoasă...
Lasă momentul. Dar nu-l uită pentru nici un moment.
Doar amintindu-ţi că ai avut un "şi când te întorci la ori
face că ori - ul să însemne mai mult ca înainte,
acum înţeleg... şi e timpul să ies din pădure!
71, 72, 73, 74, 75
72, 73, 74
- Ar fi trebuit să se întoarcă. - Nu s-ar fi pierdut.
Sunt sigură că se va întoarce.
- Nu, trebuie s-o caut... - Uite pe cine am găsit!
- Mă răneşti! - Dă-i drumul!
Îi dau drumul când i-l dau gigantului.
Opreşte-o! Lasă-l în pace!
- Pleacă de lângă el. - Opriţi-vă! Am zis să vă opriţi!
Unde ai găsit asta?
- Îmi pare rău, domnule... - E a soţiei mele!
Îmi pare rău. Am găsit-o. Era în capătul unei prăpăstii...
Ce vrei să zici?
- Cat de groaznic... - Nu. Nu...!
E doar vina mea.
Nu trebuia s-o las să plece singură.
- Trebuia s-o fac să rămână cu mine. - Mustrarea de conştiinţa e inutilă.
- Soţia mea e moartă! - Revino-ţi! Când eşti mort, eşti mort.
Acum trebuie să ducem băiatul, gigantului
- înainte să fim toţi morţi... - Pleacă de lângă el!
Nu e vremea să fii milos! O să meargă la gigant şi eu îl duc.
Da! El e de vină!
Din cauza ta e un gigant printre noi şi soţia mea e moartă!
Dar nu este vina mea, mi s-au dat boabele acelea! Tu m-ai convins
să dau vaca pentru acele boabe de fasole! Şi fără acele boabe de fasole
nu ar mai fi fost nici un vrej spre giganţi!
Stai puţin... boabe de fasole magice pentru o
vacă atât de bătrână ca a trebuit să minţi
pentru a o vinde, ceea ce ai făcut! Erau boabe de fasole lipsite de valoare?
Nu a fost un preţ corect?
Şi spune-ne cine te-a convins să te duci după aur!
- Vezi, e vina ta. - Nu!
- Ba da, este! - Nu, nu e!
- Ăsta-i adevărul. - Stai puţin,
am furat aurul doar pentru a-mi recupera vaca de la tine!
- Aşadar e vina ta! Da! - Nu, nu e!
Aş fi păstrat boabele acelea, dar casa noastră era blestemată.
Ea ne-a pus să căutăm vaca pentru a anula vraja!
E vina tatălui lui că blestemul a fost aruncat
şi locul a fost blestemat!
- Atunci e vina lui! - A fost vina lui.
- Nu. - Ba da, este.
- Cred... - Stai puţin,
am tăiat vrejul, nu-i aşa? Asta-i clar.
Dar fără vrejul de fasole, ce e ciudat,
în primul rând, e cum a coborât al doilea gigant? În al doilea...
- Da! - Cum?
Cine a avut
- cealaltă boabă de fasole? - Ai pus-o în buzunar.
Ba nu! Ba da.
- Aşadar e vina ta...! - Nu e, pentru că i-am dat-o soţiei.
- Atunci e vina ei...! - Nu, nu e!
- Atunci a cui e? - Stai puţin!
A dat boabă de fasole pentru pantof
- aşadar tu ştii ce s-a întâmplat cu boabă de fasole!
Te referi la acea veche
boabă de fasole care soţia ta...? Dar nu am ştiut, aşa că am aruncat-o...
Nu te uita la mine!
- E vina ta atunci! - Dar...
- Şi nu e a mea! - Dar ce?
Dacă nu te-ai fi urcat din nou...
Ai fost lacom! Aveai nevoie de găină aceea?
- Dar am luat-o pentru mama...! - Atunci e vina ei!
Şi în al treilea rând, cum rămâne cu harpă? Harpă... da!
- Ea m-a provocat! M-ai provocat - Eu te-am provocat?
- A zis că-mi este teamă... - Eu?
- Nu, nu-i aşa! - Aşadar e vina ta!
Dacă nu l-ai fi provocat... şi dacă ai fi lăsat harpă acolo
nu am fi în necaz! Ei bine, dacă tu
- nu ai fi aruncat... - Dar dacă ea nu le-ar fi cultivat...
E vina ta!
E ultimul miez de noapte.
E ultima dorinţă. E ultimul miez de noapte
curând va fi bum...!
Ai zis o mică minciună, ai furat puţin aur,
ai încălcat un jurământ, nu? Trebuia să ai prinţul,
trebuia să ai vaca,
trebuia să vi se împlinească dorinţă, indiferent de cale.
Dar nu contează acum. E ultimul miez de noapte.
E distrugerea...!
Doar un vast miez de noapte,
toţi vor fi zdrobiţi!
Nu putem face nimic... Nu e chiar adevărat.
Putem să-i dăm băiatul.
Nu, desigur, ceea ce contează e vina. Cineva pe care să daţi vina.
Dacă asta va face plăcere, să daţi vina,
dacă asta e scopul, daţi vina pe mine...
Doar daţi-mi băiatul.
Nu.
Sunteţi atât de drăguţi. Nu sunteţi nici buni, nici rai,
sunteţi doar drăguţi. Eu nu sunt bună sau drăguţă.
Eu doar am dreptate.
Eu sunt vrăjitoarea. Voi sunteţi lumea.
Eu sunt obstacolul, în mine nu are nimeni încredere.
Toţi sunteţi mincinoşi şi hoţi. La fel ca tatăl său,
cum va fi şi fiul său... De ce mă mai chinui?
Veţi face ce vreţi. E ultimul
miez de noapte. Adio, tuturor. Venind cu repeziciune
miezul nopţii... curând veţi vedea cerul căzând.
Poftim, vreţi o boabă de fasole? Mai luaţi o boabă,
ele sunt făcute să îmbogăţească!
Plantează-le şi ele se înălţa... Poftim, mai vreţi?
Ascultaţi urletul. 20 de giganţi...! Puteţi da vina pe altă vrăjitoare.
E ultimul miez de noapte,
e ultimul vers. Acum, înainte să treacă de miezul nopţii
vă las ultimul meu blestem. Vă las singuri.
Puteţi îngriji grădină, e a voastră. Separaţi şi singuri,
toţi în patru labe. Bine, mama... când?
Am pierdut boabele, iar! Pedepseşte-mă, cum ai mai făcut,
Dă-mi gheare şi cocoaşa doar ia-mă
din lumea asta şi din tristeţe şi din necaz şi din distrugere,
Poate nu ar fi trebuit să fur de la gigant...
Poate nu ar fi trebuit să mă abat de la drum...
Poate nu ar fi trebuit să merg la bal...
- Da, poate nu ar fi trebuit... - Unde pleci?
- Departe de aici. - Dar ai zis că trebuie să reuşim împreună.
Nu contează dacă suntem împreună sau despărţiţi.
Avem nevoie de ajutorul tău.
Nu înţelegi. M-am bazat pe soţie mereu. Ea era cea care ajuta.
- Îţi părăseşti copilul? - Va fi mai fericit cu o prinţesă...
Dar stai...
- Ce cauţi aici? Nu vreau să vorbesc cu tine.
Fiule.
Din cauza ta s-au întâmplat toate. Pleacă.
- Îmi pare rău, am făcut o prostie. - De ce ai face asta?
De ce ai luat boabele vrăjitoarei?
Erau acolo şi le-am vrut. Nu am gândit, am fost neatent...
- Egoist. - Da.
Le-ai furat şi ai fost prins. Şi apoi
ai făcut ce faci de obicei. Ai fugit.
Când a murit mama ta, eu...
M-am urât şi am fugit de vină
- de ruşine... - De fiul tău.
- Da, şi de fiul meu. Şi îmi pare rău. - Atunci ce vrei?
Nu faci aceleaşi greşeli? Nu fugi?
Fii mai bun decât mine, fiule.
Fă mai bine...
Dacă ar fi vreo cale să surprindem gigantul.
E prea înaltă să fie surprinsă.
Ştiam că nu te vei da bătut.
- Nu şi-ar fi lăsat copilul. - Aşa părea.
Dă-mi fiul.
- Ce facem acum? - Trebuie să scăpăm de gigant împreună.
Se întoarce curând. Uite care-i planul.
I-l dăm pe Jack gigantului.
Te vom folosi ca momeală s-o atragem în groapa cu smoală.
Ne pot ajuta păsările! Prieteni, avem nevoie de voi.
Ce s-a întâmplat cu prinţul?
Nu contează acum! Trebuie să găsim o cale să învingem gigantul.
Da,
vă mulţumesc pasarelelor.
- Poţi vorbi cu păsările? - Păsările îşi vor face treaba.
Nu avem prea mult timp.
- Sunt entuziasmat. - Mai întâi, avem nevoie de o armă.
Tatăl tău e foarte curajos. Şi noi vom fi curajoşi.
Eşti bine, domnişoară?
Gigantul a mers pe acolo.
Draga mea!
Nu te-am recunoscut. Ce cauţi aici?
Şi cu un copil?
Trebuie să te întorci la castel.
- Este un gigant în libertate. - Ştiu prea bine.
Dragostea mea. Ce este?
- Poate nu sunt singura ta dragoste. - Te iubesc cu adevărat.
Dacă mă iubeşti, de ce ai rătăcit?
Credeam că dacă eşti a mea nu vei vrea altceva.
Dacă aşa te comporţi ca prinţ, ce fel de rege vei fi?
Am fost crescut să fiu fermecător, nu sincer.
- Cred că ar trebui să pleci. - Asta vrei cu adevărat?
Casa tatălui meu a fost un coşmar. Casa ta e un vis.
Acum vreau ceva între cele două.
Voi iubi mereu domniţă care a fugit.
Şi eu, îndepărtatul prinţ.
- Ai grijă. Nu atât de repede. - Nu-ţi fă griji,
e mai uşor decât un vrej de fasole.
Sunt în copac... acolo. Am făcut praştii din pelerina mea.
- Şi eu am vrut să mă urc. - Mă bucur că ai stat să mă ajuţi.
Ce s-a întâmplat?
Cred că mama şi bunica ar fi supărate pe mine.
De ce?
Ziceau să le fac mândre mereu şi eu sunt pe cale să omor pe cineva.
Nu pe cineva.
- Un gigant care a făcut mult rău. - Dar un gigant e tot o persoană.
Nu ar trebui să iertăm?
Mama nu te poate ghida.
Eşti pe cont propriu, doar cu mine alături.
Dar nu eşti singură.
Nimeni nu e într-adevăr singur. Nimeni nu e singur.
- Îmi doresc... - Ştiu.
Stai să audă mama că am omorât gigantul.
Jack!
Jack, trebuie să-ţi zic ceva.
- E despre mama ta. - Ce?
Nu a supravieţuit.
- A fost omorâtă de gigant? - Nu. Se lupta
cu gigantul, încercând să te protejeze
şi a fost împinsă de vornic şi a căzut.
- Vornicul va plăti. - Nu, Jack!
După ce omor gigantul, îl omor pe el.
- Nu o să faci asta. - A făcut ceva greşit. Va fi pedepsit.
Nu e atât de uşor.
- Mama nu e aici, acum. - Lucruri greşite, lucruri corecte...
- Cine ştie ce-ar zice? - Cine ştie care-i adevărul?
- Nimic nu e clar acum. - Fă ceva, luptă-te cu ceva...
- Simţi că ţi-ai pierdut calea? - Tu decizi, dar nu eşti singur.
Crede-mă. Nimeni nu e singur.
- Crede-mă. - Sincer...
Oamenii fac greşeli. Tati, mame,
oamenii fac greşeli,
ţinând-o pe-a lor, gândind că sunt singuri.
Onorează-le greşelile. Lupta pentru greşelile lor...
Toţi fac... greşeli teribile.
Vrăjitoriile pot fi cinstite, giganţii pot fi buni.
Tu decizi ce-i corect, tu decizi ce-i bun.
Doar ţine minte.
Cineva e de partea ta.
Partea noastră. Cineva nu e.
Când vedem partea noastră...
poate uităm.
Ei nu sunt singuri,
nimeni nu e singur,
cineva e de partea ta... Nimeni nu e singur...
Du-te, Jack!
Ai grijă.
Vine!
- Unde-i băiatul? - E la noi.
- Unde? - Se ascunde în copacul ăla!
Sunt aici!
- Eşti gata? - Gata!
- Bune pasarele! - Nu arată prea fericită.
- Ai grijă, Jack! - Jack!
Jack!
- Jack! - Unde sunt?
Jack? Domnule brutar?
Jack? Aici!
Jack!
Ai grijă,
Eşti bine?
- Unde-i? - Nu e cu tine?
- Jack! - Domnule brutar?
Jack!
Ajută-mă.
Jack, sunt aici.
Sunteţi în regulă?
Sunteţi bine?
Sunteţi în regulă?
Da.
Am reuşit. Veniţi aici.
- Acum ne putem întoarce acasă. - Ce casă?
- Nu e nimeni să aibă grijă de mine. - Şi noi nu avem unde să mergem.
- Aşa că ne mutăm la tine. - Păi...
- Sigur, puteţi veni cu mine. - Şi tu poţi veni.
- Doar dacă vrei. - Te ajut bucuroasă cu casa.
Uneori chiar îmi face plăcere să fac curat.
Dă-mi-l mie.
Ştiu că ţi-e dor de mama ta.
Şi mie îmi este.
- Poate nu sunt făcut să am copii... - Nu spune asta!
Sigur că eşti.
Dar cum voi ştii cum să fiu tată dacă tatăl meu nu mi-a arătat?
- Calmează copilul. - Da, calmează copilul.
Povesteşte-i cum s-a întâmplat totul.
Fi şi tata şi mama, vei ştii ce să faci.
Singur.
Uneori oamenii te părăsesc
în mijlocul pădurii.
Nu lăsa asta să te întristeze,
nimeni nu pleacă de tot, nu eşti singur,
nimeni nu e singur,
ţine-l la lumina acum. Lasă-l să vadă strălucirea.
Totul va fi bine acum,
spune-i ce ştii...
Odată ca niciodată... într-un regat îndepărtat...
- Era un sătuc la marginea pădurii... - Ai grijă ce zici...
- Şi aici trăia o tânără domniţă... - Copiii vor asculta...
Un tânăr fără de griji şi un brutar fără copii...
cu soţia sa.
Şi într-o zi, brutarul şi soţia sa erau în magazin
- când o vrăjitoare... - Copiii vor străluci.
Năvăli, scoţând uşile din balamale...
Copiii se vor uita la tine, să ştie ce să facă,
să înveţe cum să fie.
Ai grijă când zici ascultă-mă pe mine.
Copiii vor asculta.
Ai grijă ce-ţi doreşti,
dorinţele sunt copii. Ai grijă pe ce cale pornesc.
Dorinţele se îndeplinesc, dar nu sunt gratuite.
Traducere: Elly @ SFZ Team
Îmi doresc!
Sincronizare Ghost @ SFZ Team http://scenefz.net/