Traducator: Lemnaru Florin & Olaru Dana
sync by contras (only for www.titrari.ro)
- Dumnezeule! - Ce balonată e!
- E bulimică. - Bulimică? E grasă.
Iubito?
Am crezut că te-am pierdut, iubito.
- Doamne, cred că e o problemă cu tiroida. - Eu cred că-i doar grasă.
Oh, da.
Ce s-a întâmplat? Ce s-a întâmplat, iubito?
- E prea devreme. - Oh. Oh! Josh, vino aici!
Rezistă, iubito. Uşurel. Uşurel.
- Brian, ce se întâmplă? - Ajutor!
- Sunt doar în primul trimestru. - Ajutor, ajutaţi-ne! E o urgenţă!
Vrea cineva să ne ajute? Avem o urgenţă aici. Cred...
- Da, chemaţi un doctor. - Vă rog, îl puteţi chema pe dr. Benfante?
- Ajutor. - Calmaţi-vă.
- Oh, îmi cer scuze. - Ajutaţi-mă!
- Ajutaţi-mă. - Pe aici. Pe rând.
Dr. Brandon...
- Haide, acum! - Puneţi totul aici.
- Nu, nu mai am nimic! - Iubitule, e costumul de vină.
Cum? Oh!
În regulă.
- E-n regulă. - Nu se fumează în spital.
Aruncaţi-o.
De mâine mă las. Jur.
Nu, nu, pe laterală. Haide treceţi... Aşa.
- Când aveaţi termenul, doamnă? - Abia peste şapte luni.
- Susan, unde-i dr. Benfante? - Brian, vino aici.
- Ţine-mă de mână. - Aşa.
- Aţi urmat cursuri Lamaze? - Nu m-am înscris încă la curs.
Sunt de-abia în luna a doua.
- Asta-i injecţia epidurală care vorbeşte. - N-a făcut nici o injecţie epidurală.
Ce tot îndrugaţi acolo? E prea... prea devreme.
- E prea devreme, Brian. - Uite-l că vine.
În regulă, oameni buni. Calmaţi-vă.
- Linişteşte-te. Toată lumea să se calmeze. - Şi acum respiră adânc.
E prea devreme pentru contracţii.
- Rezistă. Ţine-mă de mână, iubito. - În regulă.
- Relaxaţi-vă. - Aşa e bine.
- În regulă. În regulă. - Aşteaptă, aşteaptă.
- Aţi spus, "veniţi săptămâna viitoare." Nu?
- Da. - Aţi spus că e doar o retenţie de lichid.
"Duceţi-vă acasă. Distraţi-vă."
- Eu nu mă distrez. - Da, trebuie să respiraţi.
Sonograma e bună, d-le doctor, arată o sarcină dusă la termen.
Doctore, ce se întâmplă?
În regulă, e foarte important să te relaxezi şi să respiri.
- E la maximum de dilatare. - O să fie totul în regulă.
Acum o să trebuiască să împingeţi.
- Să împingeţi, bine? Da. - Nu. E prea devreme.
Împingeţi tare. Împingeţi. Aşteptaţi. Aşteptaţi.
Împingeţi. Împingeţi.
- Bună fată. - Nu, e prea devreme!
- Inspiraţi adânc încă o dată. - Inspiraţi adânc.
- Încă o dată. Inspiraţi adânc. - Împingeţi.
Împingeţi.
Ia uită-te. Ai un bebeluş.
E un băieţel foarte, foarte frumos.
Ia uită-te ce bebeluş!
Bună.
- Să nu rugineşti peste mine acum. - Îmi cer scuze.
O să-i spunem Jack.
JACK
Îmi cer scuze că a durat atât de mult.
Ca şi dvs, şi noi am fost încurcaţi de naşterea prematură a fiului dvs.
Dânsul este dr. Lin. E specialist în boli pediatrice la spitalul Cornell.
Vreau să vă asigur pe amândoi că fiul dvs nu prezintă semne de debilitate.
E absolut sănătos şi în aparenţă normal...
plin de viaţă şi fericit.
Totuşi, după părerea noastră celulele sale se dezvoltă...
de patru ori decât rata normală.
Chiar dacă fiul dvs avea doar zece săptămâni de gestaţie când s-a născut...
fizic, avea nouă luni şi era gata să părăsească uterul dvs.
Natura ne-a înzestrat pe toţi cu un ceas intern biologic.
El măsoară durata vieţii noastre, ne controlează creşterea.
Ceasul intern al fiului dvs...
pare a ticăi mai repede decât e normal.
- Dar e sănătos? - Bineînţeles.
Îmi cer scuze. Dar tot nu înţeleg.
N-am auzit niciodată despre aşa ceva.
Ei bine, sincer, nici noi n-am mai auzit.
Cunoaştem alte sindromuri de îmbătrânire.
Progeria, de exemplu, care e devastatoare pentru un copil, dar...
celulele lui Jack se multiplică într-un ritm nemaicunoscut.
Va îmbătrâni în ritmul ăsta tot restul vieţii lui?
Ei bine, d-le, e doar o speculaţie...
dar, bănuim că la vârsta de un an...
fiul dvs va arăta fizic conform vârstei de patru ani.
Şi dacă va continua aşa viaţa sa...
atunci când va atinge vârsta de zece ani...
Ar putea să pară un adult complet dezvoltat...
în vârstă de 40 de ani.
Vorbiţi serios?
DUPĂ ZECE ANI
Aici stă, chiar pe strada mea toată viaţa...
şi eu habar n-aveam de asta.
Nu cred nimic din ce spune. Minte.
Da. Nu e un monstru. Nu există aşa ceva.
Vă spun eu. E de vârsta noastră, doar că arată de 40 de ani.
E păros peste tot. Arată ca o ciudăţenie.
La fel ca în filmul ăla.
- Care film? - Ăla cu...
- Scuze. - Ăla cu ciudatul ăla. Nu v-am spus?
Oh. Oh, da, l-am văzut.
Nu l-ai văzut. Mama lui nu l-a lăsat să-l vadă pentru că-i provoacă coşmaruri.
"Nu vă vreau răul".
Atunci de ce niciunul dintre noi nu l-a văzut?
Am auzit că are tot felul de jucării.
Părinţii lui îi cumpără orice.
Dacă e de vârsta noastră, de ce nu e la şcoală cu noi?
Pentru că e periculos. E îndeajuns de uriaş să rănească pe ceilalţi copii.
De aceea îl ţin închis în casă.
"Prieten".
- Ce vezi? - Nimic.
Un profesor vine la el acasă în fiecare zi.
Jack, nu eşti atent.
- Jack, nu eşti atent deloc. - "Nu vă fie teamă".
L-am văzut la magazin cu mama lui.
La început am crezut că e soţul ei, dar e ca un băieţel uriaş.
- Se bărbiereşte şi alte chestii din astea. - Nu există giganţi.
Păi, atunci cum de a ajuns aşa?
Poate că mama lui a luat droguri.
Ori prostii de-alea pentru fertilitate, şi urma să nască cvadrupleţi...
dar s-a transformat într-un bebeluş uriaş.
- Nătăfleţul. - Oh, doarme, uite, acolo.
E o monstruozitate. De aceea îl ascund.
Nu-i de mirare că-l ţin departe de şcoală.
Poate că-l ţin legat în lanţuri.
Poate că-l eliberează doar o dată pe zi ca să mănânce.
Aia nu e o grămadă mare de oase în curtea lui din spate?
- Unde? Uh, ce? Eu nu văd nimic. - Uitaţi-vă!
Uite!
Atenţie!
Haide vino, Louis!
- Trebuie... trebuie s-o ştergem de aici! - Oh, ce scârbos!
Haide, Louis! Se uită la noi! Haide, vino!
Vino!
Ce s-a întâmplat? Ce-ai făcut? Unde te doare?
Au!
- Genunchiul meu. - Lasă-mă să mă uit.
Ei bine, nu sângerează. În regulă.
- Nu sângerează? - O să ţi-l repar eu. - Bine.
- O să-l muşc. - Nu, nu. Nu, nu-l muşca. - Oh, da.
- Trebuie. Trebuie să-l muşc. - Nu.
- O să se infecteze. - Oh, bine.
Dar piciorul ăsta trebuie scos. Mă duc să aduc fierăstrăul tatălui tău.
Nu, nu. Nu, nu, nu-l aduce.
Ţi-am văzut... ţi-am văzut fundul.
- Da, aşa e. - Scuze.
Ia să vedem.
- Ce se aude? - Nimic. E în regulă.
- Ce spui de degetele de la picioare? - Degetele sunt în regulă. Le simt.
- Dar aici? - Simt şi asta. - Dar asta o simţi?
- Asta o... Asta... - Da? E mai bine?
Oh, asta...
- Acum... - Mă simt mai bine acum.
- Ţi-am spus în legătură cu şireturile. - Da.
- Bine. - Mi-ai spus. Scuze.
- Deci, unde rămăsesem? - Istorie.
Istorie. În regulă.
Aşa că, pe vremea când împlinise 18 ani...
tânărul Alexandru cucerise deja cea mai mare parte din oraşele-stat greceşti...
şi unii sunt de părere că învăţase absolut totul...
de la mentorul sau, Aristotel.
Jack.
- Jack. - Hmm?
- Ce-am zis adineauri? - Aristotel.
- Unde-i Aristotel? - În carte.
- Unde-i Jack? - Afară.
Cred că ce aţi aranjat aici este minunat.
Nu caut să minimalizez nimic din ce-aţi făcut voi.
Ştiu că n-ai făcut asta.
Dar să spui că Jack ar trebui să meargă la o şcoală publică e o nebunie.
Da, însă doar pentru că o persoană e diferită...
nu o poţi izola de ceilalţi.
Dar am putea vorbi cu directorul.
Directorul îi va pregăti pe elevi pentru asta.
D-le Woodruff, el are deja barbă.
Nu cred că va fi acceptat. Mi-aş dori să poată fi.
Nimeni n-a spus că va fi uşor.
Jack va trebui să-şi dezvolte mecanisme de autoapărare ca orice alt copil cu handicap.
Apreciez ce încerci să faci...
dar Brian şi cu mine, am văzut cum reacţionează oamenii.
Am mai trecut prin aşa ceva.
Nu vreau ca Jack...
să se confrunte cu aşa ceva.
Uitaţi-vă la ochii lui.
Ochii săi de copil.
Uitaţi-vă în ochii lui atunci când vede alţi copii.
Viaţa lui curge mai repede decât a noastră, dar el doreşte să fie împlinită...
şi nu cred că e drept să lăsaţi să treacă şansele pe lângă el.
Nu e drept.
- Marco. - Polo.
Am să pun mâna pe tine.
- Te-am găsit! - Trebuie să mă atingi!
Nu vreţi să încetaţi acolo sus!
"Aţi face bine să încetaţi acolo sus!"
- Marco. - Polo.
Te-am prins! E rândul tău!
Oh, iubitule. Eşti în regulă?
Da, sunt bine.
Ştii, dacă e ceva în neregulă, Jackie, poţi să-mi spui.
D-l Woodruff mi-a menţionat ceva astăzi.
Ce-i, scumpule?
Poţi să-mi spui.
Mamă, sunt un uriaş?
Nu, bineînţeles că nu!
- Unde ai auzit asta? - De asta nu merg la şcoală?
Iubitule, ţi-am mai spus. Sunt o mulţime de lucruri.
Ce lucruri?
O să mai vorbi despre asta, bine?
Când?
- Păi, nu acum. E oră pentru culcare. - E oră pentru culcare.
Să te speli pe dinţi, să pui capul jos...
Noapte bună, mamă.
Woodruff nu ştie ce vorbeşte.
Dacă nu ştie ce vorbeşte, de ce îi dăm atâţia bani...
ca să-l mediteze pe Jack?
Eu zic că e vina lui. El i-a umplut capul lui Jack
cu ideile astea de a merge la şcoală.
Imaginează-ţi.
Un profesor care să vrea să trimită un copil la şcoală?
De unde le-or veni asemenea idei?
Asta trebuie să facem?
Să-l trimitem pur şi simplu la şcoală?
- Mm-hmm. - Ştii cum sunt copiii.
Hărţuiesc copiii graşi şi...
pe cei care poartă ochelari.
Cum crezi că se vor purta cu un copil păros, de 1,80 metri?
Mamă, tată.
Jackie? Est bine, iubitule?
- S-a întâmplat ceva? - Oh, nimic.
Doar că nu pot dormi. Am visat ceva urât.
Pot să dorm aici?
Uh, da. Desigur, băiete.
Şi Stimpy?
- Desigur. - Bine.
Oh. Hei. Uşurel.
Bine.
Hei, haide. Uşurel.
- Jackie. Culcă-te. - Bine.
- Noapte bună, mamă. - Noapte bună, iubitule.
Noapte bună, tată.
Eşti sigur că e pregătit pentru şcoală?
Jackie o să se descurce.
De restul lumii îmi fac griji.
Nu se circulă prea rău azi pe podul peste Bay Bridge.
Punctele de control sunt libere la Toll Plaza.
Dar sunt câteva ambuteiaje în zona bazei militare de la Oakland.
E ceaţă în port, dar se circulă cu viteza limitată...
de la podul Golden Gate până-n centru oraşului.
Astea au fost ştirile despre trafic. Îţi predau legătura, Rick.
Vă vorbeşte Rick "Şmecherul" la ştirile dimineţii!
Încă o dimineaţă superbă în oraşul din golf!
Şi ia ghiciţi! Suntem tot aici!
Ce ziceţi de mică "zgâlţâială" de azi dimineaţă de la ora 5:00?
A avut doar 3,2 grade pe scara Richter, dar vă pot spune...
că pe mine m-a speriat ca pe unul de 10 grade.
Pe mine nu m-a speriat!
Patul meu nu s-a zguduit aşa nici când eram burlac.
Hei, hei, nu trebuie să fiţi undeva la ora 7:00?
- Da, Rick, trebuie să plec la şcoală! - Glumeşti. Ai întârziat.
- Am întârziat? - Dă-te jos din pat.
- Am întârziat, am întârziat! - Aveţi o zi întreagă în faţă.
- Eu o trăiesc deja! - Şi eu o trăiesc, Rick!
- Haideţi, oameni buni. - O trăiesc, Rick, ciudatule!
Urăsc cântecul ăsta.
- Uite aşa. Uşurel. - Tată, lasă-mă pe mine s-o fac, bine?
- Priveşte. - Bine, bine, bine.
Dar fă-o... uşurel. Uşurel.
- Şi... - În regulă.
- Tată,... tată. - Bine, doar... un pic aici.
- Dă-mi voie să te ajut. Oh! - Au! Tată!
- Uite. Pune plasturele ăsta mic... - Bine, pune-l acolo.
- Ah. În regulă. - Bine. Mulţumesc.
Lasă-mă pe mine să mă ocup de partea asta finală.
- Bine, termină... - În regulă. - şi apoi vino jos.
- Bine. - Grăbeşte-te.
- Eşti surescitat? - Surescitat.
Oh, uau. Uite ce mulţi copiii!
Nu uita, poţi veni acasă oricând pofteşti.
- Bine? - În regulă.
Am înţeles. Mulţumesc, tată.
ŞCOALA ELEMENTARĂ NATHANIEL HAWTHORNE
Stai aşa, Jack!
Vino aici. Lasă-mă să iau asta. În regulă. Să mergem.
Haide. Vino.
Bun venit!
Mulţumesc, d-le şi d-nă Powell şi Jack.
Jack, cât mă bucur să te cunosc.
Eu sunt d-l McGee. Am auzit atâtea despre tine, Jack.
- Bună ziua, d-le Magoo. - McGee.
- Oh. McGee. - Magoo.
Jack, ce zici să-ţi vezi sala de clasă? Bine?
- Da. - Un pic mai tare.
- Da. - Un pic mai tare, Jack.
Daaa!
Urmaţi-mă.
- E surd cumva? - E-n regulă.
- Spune-mi, Jack. Ce părere ai până acum? - E super fantastic de te trec fiorii!
E cam rece, dar e o şcoală minunată.
E o şcoală veselă, palpitantă.
Şi sper să te simţi de minune aici.
Vei avea nişte profesori şi colegi minunaţi.
Iar tu vei fi unul dintre ei.
Uite, aici e clasa ta. D-ra Marquez.
O secundă. Iubitule, stai să-ţi închei nasturele.
- E prea strâns. - E prea strâns? În regulă.
- Îmbrăţişează-mă. - Bine.
Mamă, nu... E scârbos. Mă faci de râs.
Ascultă, scumpule, dacă e cineva rău cu tine...
spune-i profesoarei tale şi cineva o să mă sune, iar eu o să-l omor.
- Karen. - Acum eşti pregătit, Jack?
Da.
Mai aveţi şi alte întrebări?
D-ră Marquez, scuzaţi-mă, dar tocmai a sosit noul dvs elev, Jack Powell.
Jack, aceasta e d-ra Marquez...
învăţătoarea ta din clasa a cincea.
Intră, te rog.
Nu fi timid.
Intră, Jack. Intră.
Nu se poate!
- Doamne, arată ca tatăl meu. - Doar că e mai păros.
Haide, vino. E-n regulă.
Bun venit în clasa noastră. Mă bucur că eşti aici.
Şcoala asta e distractivă!
Copii, el este Jack Powell!
Copii... "Bună, Jack."
- Bună, Jack. - Bună.
Bună.
Ştiu că unii dintre voi trebuie să fie curioşi în privinţa lui Jack.
Aşa ca să sacrificăm acum puţin timp...
şi să-i punem toate întrebările pe care le aveţi în minte.
- Eşti de acord, Jack? - Sigur.
Nu mă deranjează.
Haide. Întreabă-l ceva.
- Nu vreau să-l întreb. - Louis?
Vrea cineva?
Haideţi. De când sunteţi aşa de sfioşi?
Bine. Am eu destule întrebări. Jack, când e ziua ta de naştere?
Pe 12 septembrie.
1902.
Ajunge. Ia să vedem.
- Ce mâncare urăşti? - Broccoli.
- Broccoli, câh! - Te face să tragi vânturi.
Mai e cineva care urăşte broccoli?
Mâinile sus. Da.
Ei bine, se pare c-aveţi mai multe în comun decât v-aţi imaginat.
Jack, locul tău e în spate. Mergi şi aşează-te ca să începem.
- În regulă? - În regulă.
În regulă. Copii, scoateţi cărţile gigant...
Vreau să spun, cărţile de geografie.
Deschideţi la pagina 78.
Bine. Am învăţat ieri că numele California vine de la...
- Potoliţi-vă cu toţii! - Cred că este dezgustător.
A fost folosit pentru ceea ce azi cunoaştem drept Baja California.
Prima menţiune a fost făcută de Cortez în 1530...
şi a fost descoperită în jurnalul lui Juan Rodriguez Cabrillo în 1542.
Victor, ochii în faţă! Potoliţi-vă!
Cade!
Jack, eşti în regulă?
- Eşti în regulă, dragule? - Oh, Doamne!
Eşti sigur că nu vrei să te ajut?
- Eşti în regulă, Jack? - Sunt bine.
Jack.
E în clasă cu noi?
Frige, frige, frige. Aproape!
Lătratul mereu îi pune pe fugă.
Oh, frate, se uită la noi!
Ne recunoaşte, probabil, de pe stradă.
Plănuieşte, cred, să ne cotonogească.
Piticanie, de ce nu ai grijă de mingea mea?
Ce haz ai, Victor!
Poate dacă ştiai să joci.
- Ce-ai zis? - M-ai auzit.
Ştii care e problema ta, Victor? Ai boala "xact".
- Ce-i aia? - Da, ce-i aia?
Înseamnă... când gura îţi miroase "xact" ca şi fundul!
- Gura! Eşti jalnic. - Taci tu!
E aşa de hazliu, că am uitat să şi râd.
- Rataţii întreabă: "Ce?" - Ce?
Rataţii!
Te crezi grozav? Hai pe teren, să-ţi fac fundu' arşice!
- Da! - Să jucăm, John-John.
De ce mă sileşte mereu să fac ce nu vreau? Or să ne facă praf!
Nu!
- Eşti un monstru? - Nu.
Ei bine, Jane spune că eşti un monstru.
- Cine-i Jane? - Eu, iar tu eşti un monstru.
Uită-te ce braţe păroase ai şi ce sprâncene...
Da, îi cade şi părul.
Nu sunt un monstru.
Nu mă mai lovi sau o să te spun!
- Câţi ani ai? - Am zece ani.
- Dar tu câţi ani ai? - Opt ani.
- Da? - Da.
- Şi? - Nu arăţi de zece ani.
Uite. Ai păr pe braţe.
Ai păr pe degete.
Pari mult mai bătrân decât noi.
Pare că te-ai ras pe faţă.
Da, m-am ras. Şi?
Un băiat de zece ani nu se rade, aşa că nu se poate să ai zece ani.
Da, nu poţi să ai zece ani dacă te razi, ai braţe păroase eşti foarte înalt şi voinic...
- Pe bune! - Da.
- Sunt voinic pentru vârsta mea. - Uite, nu ai păr deloc. Ai...
Am păr! Vezi? Uite!
Da, însă aici, uite, n-ai păr deloc. Se pare că eşti chel.
Nu sunt chel şi nu sunt monstru. Tu eşti un monstru, ochelaristo!
Are zece ani, cu doi ani mai mult decât noi. Vezi?
Oh, sigur. De parcă asta ar explica. Te rog!
"Te rog."
Nu mă mai împunge, că te spun!
Da!
Rataţilor!
Hei, ce zici de puţin ajutor?
- Arunc-o încoace! - Da, arunc-o.
Staţi! Nu mai ating aia.
E contaminată acum, a atins-o el.
- Da, nici eu n-o mai ating. - Nici eu!
- Nu mai joc baschet o săptămână. - Nici eu!
- Cinci săptămâni! - Şase!
Are păduchi!
Jack? Iubitule?
Am făcut chifle cu friptură la cină!
Nu mi-e foame, mamă.
- Unele foarte zemoase. - Da?
- O să-ţi placă la nebunie. - Nu, nu vreau.
- Ghici ce-am făcut ca desert. - Ce?
Trebuie să ghiceşti.
- Vrei să miroşi? - Nu pot din cutie.
Budincă de ciocolată!
- Preferata ta. - Nu mai e, mamă.
E încă fierbinte.
Îi simt mirosul. Scoate aburi.
Nu, mulţumesc.
- E ceva grav. - Ce s-a întâmplat?
Tu ce crezi că s-a întâmplat? Bârfe şi răutăţi de copii!
Nu e obişnuit cu asta, Brian.
Karen!
Jack?
Hei, mama ta a făcut chifle cu friptură.
Mama urăşte chiflele cu friptură.
Asta aşa e.
De fapt, toţi adulţii le detestă...
dar uneori le prepară ca să înveselească un copil care a avut o zi proastă.
- Vrei să-mi povesteşti? - Nu.
Bine.
Ştii la ce mă gândeam?
La prima dată când ai mers cu bicicleta. Îţi aminteşti?
Da.
Da. Erai tare hotărât să mergi cu ea.
- Cădeai întruna şi... - Da.
Aproape că ai şi dat peste vreo doi vecini.
Ţi-a luat câteva zile până să prinzi şmecheria.
Dar uită-te acum la tine! Pedalezi ca un profesionist.
- La fel e şi cu şcoala, nu? - Da.
Oricum, voiam doar să văd ce mai faci.
Dacă ai nevoie de ceva, cheamă-mă.
Tată, putem instala un coş de baschet aici?
Da.
Mă întorc imediat.
Bună... Ce mai faci, Jack?
Bună, d-ră Marquez.
Oh, sunt jeleuri cu ursuleţi?
Îmi dai şi mie unul roşu? Cei roşii sunt favoriţii mei.
Îmi dai? Oh. Mulţumesc.
Cum îţi place şcoala până acum?
D-ra Marquez şi Jack
Stau într-un copac
sărutându-se...
- Fetelor! - Prima vine dragostea, apoi căsătoria
Jack, dacă te necăjeşte cineva, vino să-mi spui mie, bine?
Bine.
- Mulţumesc pentru prânz. - Pentru puţin.
- Phoebe şi Jane. - Ţi-am spus eu.
- E numai vina ta. - Veniţi aici, imediat!
Haideţi. O să mergem la profesoara voastră.
Ea a început!
Aţi fost foarte nepoliticoase.
Să măturăm pe jos cu ei!
Louis, ratatule! Până la zece!
N-am nici un chef să fiu bătut măr azi.
Păi, îl avem pe noul nostru coleg.
Ce, eşti nebun?
Stai. Nu-l poţi alege pe el. Nu poate să joace cu noi.
- Da, aşa e. - Pot să aleg pe cine vreau.
- Ce? Te temi că veţi pierde? - Nu.
Alege pe cine vrei tu. Noi nu pierdem niciodată.
Da. Alege pe cine vrei tu. Noi nu pierdem niciodată!
Hei, tu! Uriaşule. Ştii să arunci la coş?
- Eu? - Nu, puştiul de 40 de ani din spatele tău!
Da, tu. Ştii să joci?
Da. Cu tatăl meu.
- Te-ai scrântit? - Măcar nimeni nu va trage peste el.
- Bine, să jucăm atunci. - Învinşii pun mingea în joc.
- Aşa că voi începeţi. - Da!
Da, voi începeţi.
- Dă-mi şi mie unul. - Nu!
- Va fi un meci frumos, frate. - Haide. Fă-mi şi mie loc.
Vrei să ieşim undeva, după şcoală?
Ascultă. Nu trebuie decât să stai lângă coş, bine?
Iar eu o să-ţi arunc mingea aşa.
- Bun, să jucăm. - Să-i cotonogim!
Acum, stai sub coş. Ridică braţele.
Cine a dat drumu' lui Godzilla?
- Şi blochează-l pe el. - O să încerc.
Haide! Sari, Jack!
Da!
Ai spus să stau aici.
- Mişcă-ţi picioarele. - Bine, mi le mişc.
- Bomboane? - Desigur, mulţumesc.
Haide! Haide!
- Jack, prinde-o! - Da!
- Salut, matahala. - Salut.
- Trebuie să-l blochezi. - Invincibili!
Haide, Jack! Blochează-l!
- Da! - Da!
- Nu! - Nu!
Bună treabă.
- Ţine-l! - Ţine-l tu!
Trebuie să încerci, Mario!
- Dă-mi mingea. - Rataţii o repun.
Apărare! Apărare! Apărare!
Apărare! Apărare! Apărare! Apărare!
- Apărare! Apărare! Apărare! - Haide, John-John!
- Prinde-o! Prinde-o! - Arunc-o la coş, Jack!
Da!
Ce bătaie le dăm!
- Asta-i bine. - Dă-mi mingea.
Hei! Ce te holbai la el?
Rataţii o repun!
Dă-i-o lui Mario!
- Mario! - Gura! Gura!
- Rataţilor! - Data viitoare!
Pasează înapoi! Prinde-o!
Prinde-o!
Suntem de neoprit!
Haide, Victor.
Dă-te de pe el! Frate!
Scoateţi-vă caietele toţi. Avem o nouă temă.
Şi vreau să vă gândiţi serios la ce veţi scrie.
Aş dori să scrieţi un eseu
despre ce v-aţi dori să fiţi când veţi creşte mari.
Nu uitaţi să menţionaţi şi motivele alegerii voastre...
Şi aveţi grijă de cum scrieţi, de punctuaţie şi gramatică.
Aveţi timp să-l terminaţi până la sfârşitul semestrului.
Să treci dată în capul paginii. Nu uita.
- Şi tu, George. Data. - Eu vreau să mă fac ginecolog.
Dacă-i aşa, vreau să-mi dai nişte motive serioase.
Dvs sunteţi motivul, d-ră Marquez.
Vreau să te gândeşti serios.
Va fi un mare procent din nota ta.
Poate vrei să alegi una din opţiunile de pe tablă. Bine?
TEMĂ: Ce vreau să fiu când am să cresc...
Va trebui să-ţi schimbăm numele din Jack în Shaq.
Frumos coş! Bravo!
Vă rog să n-o amânaţi pentru ultimul moment.
E genul de temă la care ţin să vă gândiţi bine.
Aveţi tot semestrul s-o faceţi. Nu vă grăbiţi.
Nu să staţi şi să-l scrieţi în ultima săptămână.
Am planuri noi pentru o casă în copac!
Băieţi, în sfârşit, e vineri!
- Pe cine aşteptăm? - Cum o cheamă?
- D-na Durante. - Da.
Problema e că n-avem nici un număr din "Playboy."
Am auzit că George are o nouă prietenă.
Băieţi, trebuie să plec.
- La casa din copac, într-o oră, bine? - A întârziat.
- Da. - Nu putem sta aici toată ziua.
Mai bine am intra înăuntru.
Ai făcut un meci bun azi.
Mulţumesc. Mulţumesc că m-ai ales.
Da. Acum trebuie să-mi faci alt serviciu.
- Ce fel de serviciu? - Urmează-mă.
Ascultă, mama vine să se întâlnească azi cu directorul.
- Vrea să discute cu el. - Şi?
- Tu vei fi directorul. - Ce?
Trebuie s-o faci. Dacă mama vorbeşte cu directorul McGee,
el o să-i spună că n-am fost cuminte.
N-ai fost cuminte?
Păi, nu mi-am mai făcut temele din clasa a treia.
- Câinele tău cred că plesneşte. - Da, aşa e.
Uite-o. Trebuie s-o faci. Dă-mi asta.
- Louie, nu pot fi directorul. - Întoarce-te.
- Nu pot face asta! - Întoarce-te!
Directorul McGee e foarte bătrân!
- Louie! - Prefă-te!
Oh, bună, scumpule.
Scumpule, cei de la restaurant mi-au dat doar zece minute liber.
Aşa că trebuie să mă grăbesc. Bună, scumpule.
Bună ziua.
Unde este directorul?
Dumnealui e directorul Powell. E nou în funcţie.
A venit abia acum două săptămâni.
- I-am zis că vei veni. - Oh, îmi pare bine, d-le Powell!
Numele meu e Delores, dar prietenii îmi spun D.D.
Spuneţi-mi, ce-a păţit directorul McGee? Tocmai am vorbit cu el la telefon.
Nu ştiu ce-a păţit d-l McGee. D-le Powell?
- L-a apucat diareea. - Diareea?
Da, l-a apucat diareea.
Şi a... a borât.
A vomitat. Da, şi l-a apucat... pântecăraia.
- Diareea. - Nu simţeam nevoia să aud asta.
A trebuit să plece la spital. Apendicită.
- Da, durere de burtică. - Dumnezeule, apendicită. Oh, ce păcat.
Scumpule, am şterpelit o spumă de ciocolată pentru tine de la restaurant.
Mănânc-o cât stau eu de vorbă cu directorul.
- Nu, lasă-mă să stau, mamă. - Nu mă contrazice într-una, dragule!
Du-te şi aşează-te. Doamne, vedeţi? Despre asta vorbeam.
Nu mă ascultă deloc. Nu ştiu dacă aşa fac toţi copiii sau numai el.
- Am dreptate? - Ce aţi spus?
Am spus că ăştia mici nu ascultă. Am dreptate?
- Nu ascultă. Nu. - Da, asta era şi părerea mea.
Fireşte, ai putea spune la fel şi despre bărbaţi.
- Soţia dvs, probabil, o spune mereu. - Oh, nu.
- Nu sunteţi căsătorit? - Căsătorit?
- Nu, nu sunt căsătorit. - Eu sunt divorţată.
Şi asta e o altă problemă. De când soţul meu ne-a părăsit...
duce aşa o povară pe umeri!
Cartofi sau porumb?
Oricum...
începe să fie interesat de fete.
Am găsit nişte reviste deocheate sub patul lui.
Ce-ar trebui să fac în privinţa asta? Ce? Nu ştiu ce să fac.
E o vârstă dificilă.
Ştiu asta. Adică, îmi... îmi amintesc.
Adică, îmi rea... îmi reamintesc acum.
Este... o vârstă dificilă. Foarte dificilă vârstă.
Până una-alta, spuneţi-mi, cum se descurcă?
Anul trecut prin septembrie, avea note mici la toate materiile.
Oh, Louie şi-a îmbunătăţit mult situaţia.
- E pe val, pe bune. - Pe bune?
- Pe val? - E pe val, pe bune.
- E serios pe val? - Cu adevărat pe val.
Şi aş zice, uh...
că e cel mai deştept copil din toată şcoala.
Da. Dacă nu chiar cel mai deştept copil pe care l-am cunoscut vreodată.
Dumnezeule! Nu pot să cred că primesc, în sfârşit, laude!
Asta mă face tare fericită!
Nu pot să cred ce-mi spuneţi!
Atunci, poate că e fericit...
şi am luat decizia corectă de a ne muta aici.
Ascultaţi...
dacă vreţi să luăm masa împreună...
am putea vorbi despre Louie şi, am mai sta la taclale.
- Ce părere aveţi? - Nu.
- E vreo problemă? - Va face rău.
De când e rău...
să fi rău?
Oh, nu.
Oh, iar începe.
Deci, ce ziceţi? Vreţi să luăm prânzul împreună?
Am o reducere la Beef & Brew.
Îmi aduce mama, de obicei, prânzul... Adică, îl pregăteşte.
Scumpule, trebuie să mai ieşi de sub fusta mamei.
- Bună, scumpule. - Bună.
Îngeraşule. D-l Powell îmi spunea ce băiat cuminte ai fost.
- Ţi-am spus eu. - Acum te cred.
Şi acum am să-i dau d-lui Powell numărul meu de la serviciu...
ca să mă puteţi ţine la curent cu ce face el.
Aşa, pot fi la curent cu tot.
Ăsta-i numărul meu de la muncă. Mă găsiţi acolo oricând.
Mama mi-a zis să nu mă ating de chibrituri.
Oh, locuieşti cu mama ta?
- Păi, da, noaptea. - Fiecăruia cum îi place.
Oricum, mă puteţi suna să vorbim, despre Louis...
sau... despre orice.
Deci... Ăsta e Memories.
Un club în care mai petrec uneori.
Dacă nu sunt la muncă, aici sunt, de obicei.
Dar e un local plăcut unde petrec cei de vârsta noastră...
beau una mică, se mai deconectează.
Oh, trebuie să plec. Dacă nu, voi fi concediată.
Te iubesc! Mi-a părut bine să vă cunosc, d-le Powell.
Ooh, ai o strângere de mână puternică. Eşti un bărbat viril.
Bine, ai cheia de acasă? Bun, ne vedem acasă.
- Te iubesc. - Pa! Şi eu te iubesc.
Pa!
A fost grozav!
- Cum m-am descurcat? - Te-ai descurcat grozav.
- Da. - Doamne!
Omule, îţi rămân dator.
Scuze pentru mama, Jack. Caută iubirea în cele mai nepotrivite locuri.
Da, ştiu.
Poate ne vedem în weekend.
Grozav!
- Amice. - Mulţumesc.
Mamă! Am sosit!
Sunt aici. Sunt aici! Unde eşti?
Da. În regulă.
- La telefon, Brian. - Da, imediat...
- Pot să vorbesc cu el? - Jackie vrea să-ţi vorbească.
Tată! Bună, tată. Ţi-am prins părul, mamă. Iartă-mă.
Tată. Da. Hei, tată, am jucat baschet astăzi.
Ei m-au ales. Da, nu pentru că-s uriaş.
Ci pentru că sunt chiar bun. Da, am marcat o mie de puncte.
Nu. Ai dreptate. Au fost doar o sută.
Glumesc. Au fost doar 14. Da, dar de fiecare dată când...
am avut mingea, am marcat! Aşteaptă! Ascultă, tată.
Da, am cunoscut un puşti grozav, pe nume Louie.
Nu Louis. Louie. Da. Mama lui mi-a dat o cutie de chibrituri.
Da. Astea sunt. Pot să le păstrez?
În regulă, mai încet, băiete. Mai încet.
Hei, tată.
Louie are reviste deocheate sub patul lui.
Ce sunt alea?
A trebuit să fiu director. Da, m-am prefăcut doar.
Şi am multe teme de făcut. Am primit o temă grozavă.
Şi ştii ce? D-ra Marquez mi-a mâncat un ursuleţ roşu de jeleu.
Şi m-a felicitat. Nu pentru ursuleţi,
ci pentru că am jucat baschet.
Da, a fost grozav. A zis că Shaq să-şi păzească spatele de acum.
Bunicul ar numi-o "o bucăţică bună".
A fost fantastic. Tu ce faci?
Nu, eu doar... doar fac fotografii pentru o reclamă.
La morcovi, pentru Carrot Board. Doar nişte morcovi uriaşi.
E cam plictisitor.
Ascultă, tată. Trebuie să închid.
Nu, chiar trebuie să plec! Treaba mică.
În regulă. Ne vedem curând. Da, ascultă, tată?
Să nu mă mai îmbrăţişezi în faţa băieţilor, bine?
Da, ştii tu.
E cam ciudat. Da, bine.
Bine. Ne vedem acasă. Am să iau chibriturile în baie.
- Dacă fac treaba mare, sunt pregătit. - Dă-mi-o pe mama ta.
Brian. Da, te aud perfect.
Nu, e cablul. Oh, aşteaptă!
Eşti bine?
- Scumpule! - E teafăr?
Da, e în regulă. E aşa de fericit.
Mama lui Jack!
Hei, Jack!
Mama lui Jack?
Poate Jack să iasă la joacă?
Eu sunt d-na Powell.
- Iar tu eşti? - Louis Durante. Încântat să vă cunosc.
Îl cunosc pe Jack de la şcoală. Mă întrebam...
dacă Jack ar vrea să vină să doarmă cu noi, nişte colegi de clasă.
Asta numai dacă are voie...
Pot să verific. Noi aveam alte planuri.
- Hei, Jack! - Pa, mamă.
La revedere!
Scumpule, să fii foarte atent!
- Şi să nu vă culcaţi prea târziu! - Da, mamă.
Cât de repede creşti?
- De patru ori mai iute ca tine. - Ca în anii unei pisici?
Da, cam aşa ceva. Când o să fac 20 de ani, o să arăt foarte bătrân.
Oricum, se zice că, primii 20 de ani sunt cei mai grozavi.
Mama mea zice că, după asta, totul se duce de râpă.
- Da? Aşa? - Da!
Aţi construit asta, voi singuri?
Da. Grozav, nu?
Cred că aţi început-o când eraţi la grădiniţă.
Am să te prezint băieţilor.
- E sigură asta? - Da, e sigură.
Pe bune?
Hei, nu te teme. Spune şi tu tot ce zic şi eu.
Crezi că ceilalţi copii o să mă placă?
Dacă eşti bun prieten cu mine, eşti la fel şi cu ei. Te vor iubi!
- Da, este. E unul mov. - E mai mare, frate...
- Bună, Lou. - Salut, Louie.
Salut, l-am adus pe Jack. E jos.
Ai adus monstrul?
- Nu e un monstru. - Tu ai spus că e un monstru.
- Da. - Am greşit, bine?
Să trecem peste. E grozav.
Ştie să joace baschet.
Şi mi-a făcut un serviciu azi. Uite, priviţi aici.
Priviţi ce-a luat pe drum încoace...
A cumpărat el asta?
- Nu se poate. - A intrat drept în magazin şi a cumpărat-o.
Fără teamă.
Prietenul meu e grozav. E ca lumea!
- Mi-aş dori să fiu şi eu monstru. - Nu mai pomeni de monstru, bine?
Jack e de treabă şi trebuie să-l primim aici, alături de noi.
Dacă pleacă el...
pleacă şi revista "Penthouse".
Pa, băieţi!
Bine, poate sta cu noi.
Dar dacă face vreo ciudăţenie, ori altceva, s-a dus, bine?
Ia stai puţin. La maximum de greutate suportat aici,
nu cred că e o idee bună. Podeaua rezistă la 70 de kg.
- Eddie, două cuvinte: Pent-House. - Va urca, aşa că...
Băieţi, el e Jack.
- Am o problemă cu şoldul! - Scuze!
Ai grijă la televizor!
Ai grijă, bine?
- Scuze. - Mai încet!
Ia-o încetişor, bine?
- Ai grijă la lampă! - Lampa!
- Frate, ai grijă! - Stai jos.
- Aşează-te odată! - Stai jos!
- Asta n-a fost o idee bună. - Haide, uşurel.
Casa asta are patru ani şi vreau să mai apuce zece. Te rog!
Hei, Jack, deci... tu ai luat revista asta?
Da. Le cumpăr mereu.
Dar "Hustler"? Cumperi şi "Hustler"?
- Dacă vrei tu. - "Swank"?
Da, şi aia, şi...
ştii tu, toate revistele pentru adulţi...
pe care numai ei le pot citi.
Grozav!
Şi nu te ia nimeni la întrebări când le cumperi?
- Nu-ţi cer un act de identitate? - Nu. Ştii...
Dacă nu mă rad o zi, arăt ca unul de 50 de ani.
Hei, Jack, te superi dacă mă uit şi eu pe "Penthouse"?
Fă-ţi de cap!
Chiar te razi, Jack?
Oh, da, da. Am început de la patru ani.
- Pipăie. - Grozav.
Eu abia aştept să încep să mă rad. Ce părere ai?
Vezi ceva pe-acolo? Mi-a dat vreun tulei?
Să vedem. Da, parcă ar fi unul acolo.
- Da, cred că e unul. - Oh, dacă aş fi în locul tău...
mi-aş lăsa o mustaţă a la Fu Manchu sau poate un cioc.
- Cioc? - Ca la ţap.
- Oh, ar fi groza-aaa-v! - Groza-aaa-v, amice.
- Ba-a-atman! - Ooh, Eddie, ia uită-te la asta.
- Scuză-mă. - Credeţi că şi mamele noastre arată aşa?
Nu. Numai feţele din "Penthouse" arată aşa.
Sunt speciale. Adică, vin dintr-o parte specială a ţării...
- Îţi place aici? - Oh, e grozav.
- Ce faceţi aici toată noaptea? - Orice vrem.
Hei, Jack, ţie ţi s-a sculat vreodată?
Ştii tu, ai avut vreun "erector"?
Nu încă. Dar sper să primesc vreunul de Crăciun.
Vreau să aud o eliberare bărbătească. Arată-ne de ce eşti în stare!
Staţi aşa. Doar m-am încălzit. Îmi dregeam "glasul".
Îl simt cum coboară.
- E scârbos! - Doamne!
Mai că mi-au plesnit pantalonii pe mine!
Oh, mai vine unul!
O adevărată rachetă rectală. Oh, da!
Ieşi afară, spirit demonic!
Bingo!
- Oh, ieşi afară de aici! - Oh, ce scârbos!
Pământul se zguduie, are 7,5 grade pe scara "penister"!
- Dă-i-l lui George. - Jack Powell, "omul vânturilor".
Mirosiţi-l! Mirosiţi-l! Ăsta e unul rezistent în timp.
Haide, George!
Oh, e mortal! Ooh, neurogaz! Oh!
Foc din vintre!
Îşi revine!
- Stingeţi lanternele! - Da, stingeţi lanternele.
- Deschide-o! - Gata?
Karen? Karen.
Jack?
Nu. Eu sunt.
Trebuie să fim acolo într-o jumătate de oră.
- Nu râde de mine. - N-aş râde niciodată.
De obicei, ne vârâm aici şi discutăm înainte de culcare.
Te simţi trădată pentru o gaşcă de golănaşi de 10 ani, care înjură?
- Da. - Mă ai încă pe mine.
Aşa li se întâmplă tuturor.
Le dai naştere, îi îmbraci, îi hrăneşti...
şi într-o zi, când vii acasă, îi găseşti adolescenţi. Te urăsc fără motiv...
şi nu ţi-ar vorbi nici dacă s-ar sfârşi lumea.
Ştiu.
Doar că asta e prima noapte când nu doarme acasă.
Înseamnă...
că n-am mai fost singuri în casa până acum.
Mi se pare plăcut să avem sub patul nostru...
o singură pereche de papuci mărimea 41.
Sper doar că e bine.
Cred că mai am unul în mine! Pregătiţi-vă!
Mai avem nevoie de ketchup.
- E timpul! - Nişte zeamă vânturată...
- Cum este? - Jack, mai bine ai mânca asta.
- Să mai amestec. - Ce faceţi?
- Sardine? - O să-ţi placă!
Oh! Nu, nu pot!
- Oh, nu, nu, nu. Nu puneţi alea. - Hai, înghite!
- Râme? - Înghite, înghite!
- Nu puneţi şi râmele. - Înghite, înghite!
- Haide.
- O să vomit. Nu, nu. - Înghite, înghite!
- Oh, vă rog, nu.
- Nu, nu. - Înghite, înghite!
- Nu văr mâna acolo. - Da!
- Oh! - Uh!
Atenţie O să vomite!
V-am avertizat!
Uau! N-a fost rău.
Jack! Louis!
Lăsaţi-ne să urcăm şi noi, vă rog! Vreau să văd cum e acolo.
Aşteptaţi puţin. Vrem doar să curăţăm pe aici.
- Vezi? O să ne lase să urcăm. - Ba nu ne va lăsa, crede-mă.
- N-ai auzit cum a spus-o? - Băieţii nu fac curăţenie!
- "Să facem doar puţin curat." Minte. - Da, sigur.
- Fac pariu cu tine. Priveşte! - Nici o fată nu are voie aici!
Stângu'! Stâng, drept, stângu'!
- Ed, eşti dr. Kevorkian? - Da.
- Bomboane mentolate. - Bomboane mentolate.
- Pom-Pom. - Pom-Pom.
- Ciocolată. - Ciocolată.
Nişte alune.
- Nişte alune. - Şi un "Penthouse."
Bine, şi un "Penthouse."
Jack, mă auzi? Mă auzi? Recepţie.
10-4. Am ridicat "marfa". Am revista "Penthouse."
Aveţi o poză cu Papa?
Începe cu "P". Scuzaţi-mă.
Băieţi, am adus un prieten.
E în ordine?
El e d-l Woodruff.
Şi tu ai tot zece ani?
Dacă o întrebi pe nevastă-mea.
Nu, mă tem că sunt doar un simplu boşorog.
Căsuţa asta n-a fost făcută pentru...
Ce?
Nu va putea să ţină...
Mai să fie! Locul ăsta e mai bine dotat decât am crezut eu!
Nu, m-am înşelat.
- Aşadar... - Am auzit că eşti un bun dascăl.
Păi, nu-mi place să mă laud, dar...
Ştii tu, între fese... Să arunci una.
- O rachetă rectală. - Ce să fac?
Vrei să tragi un vânt într-o cutie?
Mă tem, băieţi, că nu v-aţi dori să se întâmple.
Unele din părţile corpului meu au cam putrezit.
Haide! Jack spunea că eşti bun.
Sunt recunoscut că am pus familii întregi pe fugă.
Adică, eşti mai bun decât Jack?
- Eu l-am învăţat pe Jack. - Oh!
Băieţi, băieţi. Nu, e de-ajuns.
Glumeşti? Încă un pic de sos tabasco.
Băieţi.
Vă zic eu, are gust de pui.
- Tu ai mâncat asta, Jack? - Da.
- Toţi trebuie s-o facă. - Da! E bun!
- Chiar ai mâncat-o? - Haide, mănâncă!
Mănâncă...
Mănâncă!
- Te iubesc, frate. - Mănâncă!
Nu!
Doamne!
- Ai intrat în gaşcă. - Am intrat?
- Oh, mulţumesc mult. - Eşti în club acum.
"O să fie prins..."
- Stai. Eşti sigur că e un cântec grozav? - Da e un cântec grozav.
Nu prea sună a cântec grozav.
Ştiţi refrenul!
- Ba-room. - Beep, beep, ba, ba!
- Ba-room! - Boom, boom, boom!
- Charlie Brown! - Charlie Brown!
Charlie Brown!
Atenţie!
Nu, nu, nu!
Staţi puţin! Suntem la limita aici!
Nu e nici un pericol, Eddie. Eşti paranoic.
Charlie Brown!
- Ce se-ntâmplă? - Toată lumea să stea calmă.
- Ce se-ntâmplă? - Oh, nu!
- Oh! - Toată lumea să stea calmă!
Oh, băieţi.
- Stai calm. - V-am spus doar!
V-am zis eu! Puteam să murim!
De ce cădeţi mereu toţi peste mine?
Jack, iubitule. E ora 8:15.
Te întinzi cu gluma.
"Când am să cresc...
vreau să mă căsătoresc la 28 de ani.
Pentru că dacă te căsătoreşti înainte,...
statisticile arată că vei divorţa.
Totuşi, am sentimentul că, dacă aştept mai mult de 25 de ani...
pot păcăli statisticile şi trăi fericită până la adânci bătrâneţi...
alături de soţul meu care va avea tot 28 de ani."
Ce vreau să fiu eu când am să cresc mare? Să trăiesc.
Am înţeles, George. Mulţumim foarte mult.
Hei, Jack.
- Hei, ce s-a întâmplat, amice? - Nimic.
Haide. Să mergem.
Trebuie să rămân s-o întreb ceva pe d-ra Marquez.
- Vrei să te aştept? - Da, însă ne vedem jos.
Noroc.
Armăsarule!
- La revedere, d-ră Marquez. - Pa! Ne vedem mâine.
Jack, încă mai eşti aici.
Jack, te simţi bine?
- E totul în regulă? - Mm-hmm.
Bine.
Ştiu că vă plac.
Am păstrat toţi ursuleţii roşii. Mi-a luat mult să strâng o pungă întreagă.
Eşti foarte drăguţ, Jack. Mulţumesc.
Deci sunt băiat bun, nu?
Da, eşti un tânăr foarte drăguţ.
D-ră Marquez? Mă gândeam că, poate...
dacă nu aveţi altceva de făcut...
aţi vrea să mergeţi la dans cu mine.
Ar fi foarte, foarte distractiv.
Oh, Jackie.
Vreţi să mergeţi? Mama ne va duce cu maşina.
Jack, tu nu vrei să mergi cu mine. Sunt o doamnă bătrână.
Dar tocmai de aceea vreau să merg cu dvs.
Nu pot să merg cu fete de vârsta mea pentru că arăt mai bătrân decât ele.
Dvs arătaţi exact ca mine.
Jackie... Jack.
Tu eşti încă foarte tânăr...
aici sus.
Ştiu... ştiu că par mai apropiată de vârsta ta decât fetele din clasă.
Ai dreptate în privinţa asta.
Atunci la ce oră să vin cu mama să vă luăm?
Jack, tu eşti elevul meu...
iar eu sunt profesoara ta.
Şi profesorii nu merg la dans cu elevii lor.
- Înţelegi asta? - Vă rog?
Nu.
Îmi pare rău, scumpule. Dar nu s-ar cuveni.
Înţelegi?
Oh, Jackie, nu plânge.
- Nu plânge, Jack. - N-am nimic.
Jack. Jack, aşteaptă!
- Jack, întoarce-te. Să vorbim! - Nu vreau să vorbesc.
Jack, n-are nici o legătură cu tine!
- Jack. - Mă doare.
Să ne ajute cineva! Ajutor!
- E ceva în neregulă. - Aşteaptă.
Să ne ajute cineva! Ajutor!
D-ră Marquez! Jack e rănit!
- Scuzaţi-mă, d-ră... - Soră, unde e terapia intensivă?
Pe hol, prima la stânga şi sus pe scări.
Cred că ce s-a întâmplat a fost urmarea unui stres grav.
Deci nu a fost un infarct?
Nu tocmai.
Este o formă de arteroscleroză sau angină pectorală.
Dar situaţia lui Jack e unică.
- Scumpule, e inima ta. - Da? E bine?
Poţi să-ţi aştepţi părinţii aici.
Vor veni în câteva minute.
Pot să primesc o acadea?
Ceasul lui biologic e obosit.
Semnele fizice ale îmbătrânirii vor apărea mult mai rapid.
Organismul lui face ore suplimentare.
Micile lucruri care nouă ni se par normale, pe el îl vor afecta cu adevărat.
Hei.
Haide, zboară. Hei.
Cum te simţi, Jackie?
Mă simt bine.
Louis tocmai te-a sunat.
Spunea că speră să te simţi mai bine.
I-am zis că o să-l suni mâine.
Ai nevoie de odihnă.
De ce am nevoie de odihnă, mamă? Mă simt bine.
- Ţine. - Ce-i asta?
- E pentru tine. - O surpriză?
Oh, mulţumesc.
Scumpule...
- Nu vrem să mai păţeşti aşa ceva vreodată. - Nici eu.
Aşa că, ne vom relua viaţa de dinainte să începi tu şcoala.
Nu.
- Îţi aminteşti ce mult ne distram? - Nu.
Nu. Nu, nu!
Nu era distractiv!
Jack, e... e singura soluţie.
Cum rămâne cu prietenii mei? Cu Louie?
Cu George? Cu John-John?
Scumpule, vor veni să te viziteze.
- Va veni şi d-l Woodruff. - Mamă. Mamă.
Vreau să fiu cu prietenii mei.
- Să ies afară. - Dragă, te rog, nu face asta.
- Oh, te rog, mamă. - Scumpule, nu încerc să fiu rea.
- Mamă, haide. - Hei. Îţi aminteşti...
Încheie-ţi haina până sus
Când vântul bate pe la geam
Ai mare grijă de tine Căci al meu tu eşti...
Nu, nu sunt.
Tată!
Tată.
Te rog, nu mă sili să stau acasă!
Vreau să mă întorc la şcoală. Te rog, lasă-mă să mă întorc!
Nu mă sili să fiu singur. Te rog, tată!
- Bine, bine. - Te rog!
Te rog!
Jackie, eşti băieţelul meu...
Oh, Jackie.
Oh, te rog.
Spun doar că nu putem trăi în frică...
să ne temem că o să cadă,
că se va răni, sau că va lovi alt copil,
să ne temem să avem un alt copil.
- Brian, ştii că nu putem face asta. - Nu, nu ştiu asta.
Ştii că un alt copil ar putea fi...
Nu, nu ştiu nimic de genul ăsta, şi nici doctorii nu ne-au zis nimic în sensul ăsta.
Scumpo, acum zece ani, când l-am avut pe Jack...
am crezut că va fi primul din cei trei sau patru copii ai noştri.
Nu e timpul să vorbim despre asta.
Odată şi odată, va trebui să vorbim, scumpo.
Faină maşină ai, băiete!
Eşti în regulă?
Ai grijă!
Uite, gustă din asta. O să te ajute.
Să-ţi parchez bicicleta, amice?
- Hei! Ai grijă, idiotule! - Scuze.
Gură de canal...
Şi începe cu... ai auzit bancul ăsta?
- Nu. - Aşa începe. Ar trebui să aibă haz.
- Ar trebui să râd, cred. - Uite unul.
- Cioc. - Cioc?
Cioc. Ăsta e bancul.
- Cioc? Asta-i tot? - Ăsta e tot. E nostim?
Tipul intră aici şi cere nişte beţişoare.
Noi nu avem nici aspirină. Cred că glumeşte.
- E un banc? - Şi tot el se înfurie că n-avem beţişoare.
Aici nu e farmacie. Ce?
Grozav.
Ce? Ce vrei?
O să iau un...
Shirley Temple cu un plus de cireşe "marciano".
Maraschino.
Aşa am zis şi eu. Maraschino.
Ştii ce, dă-i o Madonna. Ştii ce e Madonna?
- Nu. - Shirley Temple fără cireaşă.
Adu-i unul, bine? Eu sunt Paulie. Îmi pare bine.
- Numele meu e Jack. - Uh, noroc, Jack.
Da.
- Noroc, amice. - În cinstea lui Paulie.
Haide, dă-l peste cap.
- Pentru tine, puştiule. - Nu sunt puşti!
Cum zici tu.
- Îţi place? Îţi desfundă nasul. - Da.
Şi ea îmi spune... "Vreau să te bat la fund acum."
- Oh, nu. - Poţi crede? Să mă bată la fund?
- Trebuie să fi fost băiat rău. - Oh, da!
- Oh, Paulie a fost rău. - Rău? Ce-ai făcut?
Am trecut de la una la alta şi m-am ales cu "scula" şchioapă...
- Te-ai lovit la picior? - Da, nu puteam începe.
Stăteam în costumul meu de naştere, şi-mi atârna ca o macaroană.
- Era ziua ta de naştere? - Foarte umilit, ireparabil.
Ai păţit asta vreodată?
- Da, de multe ori. - Oh, lisuse. Oh, omule.
Oh, eşti de plâns.
- Ce pot să-ţi spun? Eşti căsătorit, Jack? - Nu încă.
"Nu încă". Eşti norocos. Nu renunţa la burlăcie.
Da, pe mine, soţia m-a dat afară din casă...
când a aflat de micile mele escapade.
A vrut să mă primească înapoi, dar eu am refuzat.
I-am zis: "Nu, e timpul să fac o schimbare."
Căci despre asta e vorba, nu? Tot ce contează e schimbarea.
Doamne!
Bătrâneţea e cruda glumă a Domnului, Jack.
Întâi, începi să-ţi pierzi părul.
- Da, începe să-ţi crească pe spate. - Aşa e, pe spate!
- Vezi? Aşa e. - Să-ţi iasă din nas.
- Şi din urechi. - Da, şi din urechi.
Înţelegi ce vreau să spun?
Sprâncenele încep să-ţi crească aiurea.
Curând, te trezeşti că umbli ca o gorilă cheală.
Ca un fel de monstru.
Până să te dezmeticeşti, ajungi hrană de viermi într-un cimitir deprimant.
Uite o poveste tristă pentru tine.
- O cunosc. - Da, o cunoşti?
Soţul i-a părăsit pe ea şi pe copii acum câţiva ani?
- Copil. - Nu l-au mai văzut de atunci, cred.
Pariez că ai putea sparge nuci pe fundul ei.
- Ia-o, Jack, voinicule! - Bună, D.D.
D-le director Powell!
Sunt tare surprinsă să te văd aici.
Oh, ce surpriză plăcută! Nu-mi vine să cred!
Mă bucur să te văd! E plăcut să vezi un chip cunoscut.
Oh, ce drăguţ eşti să spui asta! Ce mai faci?
- Nu-mi vine să cred că eşti aici! - Nici mie!
Crede-mă, nu e prima cutie de chibrituri pe care o dau cuiva.
Ooh. Pare distractiv... Vrei să dansăm?
Bine.
Ce galant! Eşti un adevărat bărbat.
Îmi placi.
Eşti complet diferit de bărbaţii pe care îi cunosc eu.
Şi ştii cine te mai place?
Louie al meu, iar el se pricepe la oameni.
Nu ştiu de la cine moşteneşte asta.
Fireşte, el îi urăşte pe toţi cei cu care ies eu, de obicei.
Îmi plac bărbaţii timizi.
Scumpule!
Am un presentiment pozitiv în ce te priveşte, domnule.
- Ce s-a întâmplat? - Trebuie să plec.
De ce?
- Eşti mama lui Louie. Trebuie să plec. - Dar de-asta e perfect, dragă.
Eu sunt mama lui Louie, iar tu, directorul şcolii lui.
- Hei, ai grijă! - Tu!
Asta e a doua oară în seara asta. Ce, eşti prost?
Lasă-l în pace!
Ce faci, omule? Vreau să-mi ceri scuze!
- Îmi cer scuze. - Nu. Asta nu e suficient.
- "Scuze". - Ţi-am cerut scuze. Regret!
Doamne, ce e cu tine? Eşti agitat, ai mâncat prea mult zahăr?
Ce, te crezi deştept?
Da, am note bune la toate, în afară de studii sociale.
Studii? Ţi-ar plăcea să-mi studiezi pumnul?
Lasă-l în pace, tâmpitule!
- Să mergem, d-le Powell. - Ce-i cu tine, omule?
- Îţi laşi iubita să-ţi ia apărarea? - Să mergem. Ignoră-l.
Ştii care-i problema ta, d-le?
- Suferi de boala "xact". - Ce-i aia?
E când gura îţi miroase "xact" ca şi fundul!
De unde ai scos-o? De la Louis? El zice aşa.
- Haide. Să mergem. - Şi tu eşti un ratat!
- Rataţii spun "ce." - Ce?
- Fraier cu cioc! I-am zis-o! - Ce faci?
Tipul ăsta e dur! Încetează! Să mergem!
Oi fi eu un ratat, dar tu eşti un fiu de căţea!
Nu pot să cred că ai spus asta! Ai înjurat! Ai zis cuvântul cu "C"!
O să vezi ce-o să păţeşti! Ai încurcat-o!
Am încurcat-o?
Uite o belea pentru tine!
Oh, Dumnezeule! Eşti în regulă?
Hei, eşti în regulă?
Eşti bine?
Paulie!
Oh, nu-ţi face griji. Păţesc asta mereu.
D-le Powell, puneţi picioarele pe semnele de pe podea.
Acum, priviţi în obiectiv. Ridicaţi placheta sub bărbie.
Acum, întoarceţi-vă la dreapta.
Jack Powell.
Ţi s-a achitat cauţiunea, amice.
Vino!
Să-ţi dau lucrurile şi poţi pleca.
Ai un permis de bibliotecă...
un briceag...
un ceas cu Spider-Man, o cutie Pez.
Unde mi-e Pogul?
Era un arc...
Mama mea e aici?
Oh! Oh, d-le Powell! Sunteţi teafăr?
Băiete, ai grijă!
Au fost foarte şocaţi să afle că l-au arestat pe directorul şcolii,
dar ţi-au dat drumul!
- Îmi pare rău pentru seara asta. - Oh, nu-i nimic.
Doamne.
Semeni la ochi cu Louis.
Atât de tineri.
E cel mai straniu lucru.
Ce cremă de ochi foloseşti...
ca să pot să iau şi eu un kilogram?
A fost o noapte lungă...
Să te debarc din "caleaşca" mea.
- Ai face bine să pleci. - Mulţumesc că m-ai adus acasă.
Noapte bună, d-le Powell.
- D-le Woodruff. - Bună, puştiule!
- Bună ziua, d-le Woodruff. - Ce mai faceţi, băieţi?
- Ce mai e cu căsuţa din copac? - Arată ca şi camera mea. Ştiţi cum arată.
Pierdem vremea pe aici, încercând să-l vedem pe Jack.
Jack e încă puţin obosit, băieţi, şi doarme.
- Am să-i spun că aţi venit. - Bateţi palma cu mine, băieţi.
Am să i-o duc sus, lui Jack.
Pa, d-le Woodruff. Pa, d-nă Powell.
Mulţumesc că ai venit.
Stă în camera lui de două săptămâni şi jumătate.
Poate reuşeşti să vorbeşti cu el.
E foarte confuz.
Cred că şi-a dat seama cât de fragilă e viaţa lui.
Ştiţi, poate că nu eu sunt soluţia.
Poate că are nevoie să se întoarcă la şcoală...
Nu se poate întoarce la şcoală.
De acolo au început problemele lui.
Nu-i putem periclita iar sănătatea.
Jack, d-l Woodruff a venit să te vadă!
Dă-mi mie asta. Mulţumesc.
Jack, scumpule.
D-l Woodruff a venit să te vadă.
De ce nu mai vrei să-ţi predau eu?
De ce să mai învăţ lucruri de care nu mă voi folosi niciodată?
Nu de asta te învăţ eu, Jack.
Te meditez ca să afli ceva nou, interesant.
Asta-i tot.
Nu-mi mai pasă.
- E bolnav? - Nu, nu cred.
- Atunci ce-i cu el? - Da, ce are?
- Îmbătrâneşte. - Se mai întoarce?
- Mi-aş dori să se întoarcă. - Şi eu.
- Da, şi eu. - Cu toţii ne dorim.
Ce faci?
- Plec acasă. - Te întorci mâine?
- Asta e a ta. - Nu poţi renunţa.
Nu consider că renunţ eu.
Consider doar că pierd un elev.
Ştii de ce-mi place să predau copiilor, Jack?
Ca să nu mă copleşească problemele adulţilor.
Ca să-mi amintesc că mai există şi alte lucruri...
ce sunt importante în viaţă.
Cum e mersul pe bicicletă...
să te joci într-o căsuţă în copac, să împroşti apă cu pantofii noi.
Iar tu, prietene, erai cel mai deosebit elev al meu.
Şi, până de curând, erai tot ce-mi doream la un elev.
Erai ca un meteor printre stelele obişnuite.
Ai văzut vreodată un meteor, Jack?
- Nu. - Oh, e...
E minunat. Trece foarte iute...
dar, cât e acolo, luminează întreg cerul.
E cel mai frumos lucru pe care ţi-ai dori să-l vezi vreodată.
E atât de frumos ca şi celelalte stele...
se opresc...
şi-l urmăresc.
- Aproape că nu vezi nicicând unul. - De ce?
Pentru că sunt foarte rari, extrem de rari.
Dar eu am văzut unul.
Am văzut...
Eu vreau să fiu doar o stea obişnuită...
Jack, tu nu vei fi niciodată obişnuit.
Eşti spectaculos.
D-le Woodruff?
Evrika!
Hei, d-nă Powell!
D-nă Powell!
Mama lui Jack!
D-nă Powell!
Poate Jack să iasă la joacă?
Îmi pare rău, Louis. Nu poate.
De ce nu mai încerci peste câteva zile?
Mama lui Jack?
- D-nă Powell? - D-nă Powell!
Poate Jack să iasă la joacă?
Nu vrea să iasă.
Mama lui Jack!
Poate Jack să iasă la joacă?
Regret, fetelor, nu vrea.
Putem măcar să-l vedem, ca să ştim că mai trăieşte?
- Ţi-am zis eu! - Nu, eu ţi-am zis!
Ţi-am zis eu că n-o să ne lase să-l vedem...
- Nu! - Şi tu ai zis: "Da, ea e. Să mergem!"
Şi eu ţi-am zis: "Nu, se simte prea rău."
Nu-i adevărat!
- Mama lui Jack! - Ştiu. Ştiu.
- Poate ieşi Jack la joacă? - Da, poate ieşi la joacă?
- Nu aveţi de gând să plecaţi, nu? - Mama lui Jack!
- Ştiu ce vreţi să faceţi. - Jack! Ieşi afară, omule!
- Da, ieşi afară! - Copii, îmi pare rău.
Ştiu că îi este dor de voi, dar nu vrea să iasă azi.
Veniţi altă dată.
Mario, Eric!
Grăbiţi-vă! Haide!
Hei, Jack! Ieşi afară să ne jucăm!
Haide, Jack! Ieşi afară! Haide!
De ce nu vrei să ieşi să te joci cu noi?
Haide, Jack. Ca altădată! Haide, Jack!
- Am venit cu toţii să te vedem! - Ne e dor de tine, Jack!
Plecaţi!
Haide, plecaţi!
Poate Jack să iasă la joacă?
Mamă, tată.
Eu merg la şcoală.
Mamă, te rog spune-mi că eşti de acord.
Ei bine, ai face bine să te grăbeşti. Doar nu vrei să întârzii.
- Mulţumesc. - Aşteaptă.
Vreau un sandviş cu unt de arahide şi jeleu.
- Cu directorul McGee, vă rog. - Trebuie să-mi predau tema.
"Când am să cresc mare, vreau să pun pe mine vreo 120 de kg...
şi să ajung ca rapperul Heavy D, numai că eu o să fiu Heavy E.
O să merg în China şi...
o să filmez acolo videoclipul meu numit "Chubby".
Apoi, poate mi-aş dori să fiu şi boxer cu jumătate de normă...
sau poate un kickboxer ca să rup nişte funduri."
Louis.
"Eu vreau să fiu exact ca prietenul meu când o să cresc mare.
Are doar 10 ani, dar pare mult mai bătrân.
Este adultul perfect, pentru că în sufletul lui...
este încă un copil.
Nu se teme să înveţe sau să încerce ceva nou...
ori să cunoască oameni noi, aşa cum se tem cei mai mulţi adulţi.
E ca şi cum ar privi totul pentru prima dată...
pentru că aşa şi este.
Majoritatea adulţilor nu sunt aşa.
Majoritatea vor doar să meargă la muncă, şi să câştige mulţi bani...
ca să le dea peste nas vecinilor.
Şi mai presus de orice, el ştie să fie un prieten de nădejde...
Mai mult decât majoritatea oamenilor care arată ca nişte adulţi."
- A venit Jack! - Jack s-a întors!
Jack, ne bucurăm nespus că te avem iar printre noi!
- Scuze că am întârziat. - Nu-i nimic.
- Bună, Jack. - Banca ta te aşteaptă.
- Tocmai citeam eseul lui Louis. - Salut, Jack.
- Bine-ai revenit! - Salut, amice!
Louis, poţi continua.
"Şi, mai presus de orice...
el ştie să fie un prieten de nădejde...
mai mult decât majoritatea oamenilor care arată ca nişte adulţi.
Deci poate că nu ştiu exact ce vreau să fiu când am să cresc...
şi, pe moment, nici nu prea-mi pasă...
dar ştiu exact cu cine vreau să semăn.
Vreau să fiu că uriaşul...
ca voinicul...
cel mai bun prieten al meu...
Jack."
Mulţumesc.
Bună treabă, Louis.
Foarte bună, Louis.
A fost minunat, Louis.
Da, Louis. A fost minunat.
Bine, copii. Haideţi să începem lecţia de azi.
Daţi la pagina 173.
Eşti bine, Jack?
În regulă, copii. Ajunge! Haide!
Potoliţi-vă!
ŞAPTE ANI MAI TÂRZIU
Oh, mulţumesc. Oh, Louis.
Louis, haide, iubitule. Lasă-mă să-ţi fac o poză.
- Aşteaptă. Priveşte aici. - Louie, haide.
Zâmbeşte. Încă mai plătesc nenorocitul ăla de ortodentist.
- Bine, fă o poză. - Haide, haide, haide!
- În regulă. Uite, aşa. - Louie, haide.
- Te rog, iubitule. - Încă un pic. Aşa e bine.
Ooh, Eddie! Oh, Doamne. Eşti bine?
- Da sunt bine. - Eşti sigur? Eşti sigur?
- Da? - Sunt sigur.
- John-John! - George! Care-i treaba, băieţi?
- Absolvim liceul! - Hei, Eddie.
Hei, hai să-i găsim şi pe ceilalţi.
- Mereu vrei să stai lângă Johnny. - Nu, nu e adevărat.
- Încetează! - Tu încetează.
- Roagă-te singură. - Bine, aşa voi face.
O iau eu, Brian.
Doamnelor şi domnilor, am onoarea de a-l prezenta...
pe şeful promoţiei din acest an, Jack Charles Powell.
Mulţumesc, Aristotel.
Scuze.
Hai, Jack! Fă-i praf!
Am discursul, Eric.
Sunt pregătit.
Ăsta e discursul meu.
Nu prea am mult timp zilele astea...
aşa că am să fiu scurt, ca şi viaţa mea.
Când ne apropiem de finalul acestei faze din viaţa noastră...
ne trezim încercând să ne amintim de momentele sale bune...
şi căutând să le uităm pe cele rele.
Ne gândim cu toţii la viitor...
şi ne preocupăm gândindu-ne, "Ce vom face,
peste alţi zece ani?"
Dar eu vă zic atât...
"Uitaţi-vă la mine."
Vă rog, nu vă faceţi griji.
Pentru că într-un final, nici unul dintre noi nu are prea mult timp pe acest pământ.
Viaţa e trecătoare.
Şi, dacă sunteţi vreodată trişti...
aruncaţi-vă ochii spre cerul verii,
când stelele străfulgeră catifeaua nopţii...
şi, când un meteor va brăzda întunericul...
transformând noaptea în zi...
puneţi-vă o dorinţă...
şi gândiţi-vă la mine.
Făceţi-vă viaţa spectaculoasă.
Pentru că eu ştiu că mi-am făcut-o.
Am reuşit, mamă.
Am ajuns un adult.
Vă mulţumesc.
- Haide, Jackie! Să mergem! - Să mergem!
Mamă, sunt băieţii. Trebuie să plec. La revedere!
- Să nu vii târziu. - Da, marţea viitoare.
Uau! Ce drăguţ. Mamă!
Să mergem!
- Am reuşit! Am reuşit! - Haide!
- Da! Haide. - Eşti în regulă?
Ah, uite aşa. Da, în regulă!
Pe curând, mamă!
Da!
Să plecăm de aici! Am reuşit!
Traducator: Lemnaru Florin & Olaru Dana sync by contras (only for www.titrari.ro)
SFÂRŞIT
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania