Părinţii mei au murit, când eram foarte mică.
Am fost trimisă să stau cu mătuşa mea, dna Reed, şi copii ei, la Gateshead.
Aproape 10 ani am îndurat răutatea şi cruzimea lor.
Ei nu mă iubeau. Eu nu-i puteam iubi pe ei.
...n-ai nici un ban, ar trebui să cerşeşti.
De ce trebuie să stai aici şi să-ţi pui moaţe ca noi?
Hainele tale sunt pe cheltuiala mamei noastre!
Ai să stai aici până dimineaţă!
- Oh, nu! Nu pot rezista! - Ba da, aşa cum am zis!
Reverendul Brocklehurst vine să vă vadă, dnă!
Bună ziua, dle Brocklehurst.
Dnă Reed!
Poftiţi pe aici.
Copiii mei!
Încântat!
- Ceai? - Doar de data asta.
Vă rog... Luaţi loc!
John, dragule... Vrei să mergi s-o cauţi pe fata aia
- şi s-o aduci jos? - Da, mamă.
Asta a fost, desigur, o decizie greu de luat, dle Brocklehurst.
- Hai! - Pleacă! Ura!
- N-o să-i placă! - Nu-mi vine să cred!
Mama ei... era sora ultimului meu soţ.
S-a măritat cu un cleric... sărac.
Amândoi părinţii ei au murit de tifos, când era în vârstă de câteva luni.
Sunteţi singura ei rudă în viaţă?
Mai e un... unchi. Fratele tatălui ei.
Dar locuieşte peste ocean... Mă tem că nu ştiu nimic despre el.
Am făcut ce-am putut pentru copilă, dar are o natură îngrozitoare.
Ah, iat-o!
Ea e Jane Eyre!
Jane, dumnealui e dl Brocklehurst, de la Şcoala Lowood.
Bună ziua, dle.
Am auzit că eşti un copil neascultător, Jane Eyre.
Ia să te examinez.
Ştii unde se duc copiii neascultători după moarte?
În iad.
Ce e iadul? Poţi să-mi spui asta?
O prăpastie de foc.
Şi ţi-ar place să cazi în prăpastia aia şi să arzi pe vecie?
Nu, dle.
Ce trebuie să faci să nu se întâmple?
Să fiu sănătoasă şi să nu mor, dle.
E aşa cum am spus. Trebuie să-i avertizaţi pe profesorii ei,
s-o supravegheze cu stricteţe.
Şi mai ales să se ferească de cusurul ei cel mai mare:
tendinţa de a înşela.
De a înşela?
Nu tolerăm aşa ceva la Lowood.
De asta v-am şi scris.
Aş dori să fie educată într-o manieră potrivită cu starea ei,
să devină folositoare şi smerită.
În ceea ce priveşte vacanţele...
aş prefera să le petreacă cu dvs.
Desigur.
Vino.
Înşelătoria e un păcat. Se înrudeşte cu escrocheria,
şi toţi mincinoşii vor arde pe veci în groapa plină de foc şi pucioasă.
Nu sunt o înşelătoare.
Poftim?
Nu sunt o înşelătoare. Şi nici o mincinoasă.
Dacă aş fi fost, aş fi spus că vă iubesc.
Nu vă iubesc. Îmi displaceţi cel mai mult din lumea asta, după fiul dvs.
Ia-ţi bagajele, Jane Eyre!
- Vedeţi? Ce copil rău e! - Nu vă temeţi, dnă Reed!
La Lowood i se va reteza spiritul rebel.
Taburetul!
Urc-o pe copila asta pe el.
O vedeţi pe... pe fata asta?
Numele ei e Jane Eyre.
Trebuie să vă păziţi de ea.
Evitaţi compania ei.
Excludeţi-o din conversaţiile voastre.
Fata asta, uitaţi-vă bine la ea, fata asta e o mincinoasă!
Lăsaţi-o să stea acolo toată ziua. N-are voie să mănânce.
Şi nimeni n-are voie să-i vorbească.
Fii atentă!
Înapoi la lecţiile voastre!
Să cânte cu noi!
Jane!
Ce e?
- Nişte pâine şi brânză. - Mulţumesc.
- Cum te cheamă? - Helen Burns.
Mulţumesc, Helen. Dumnezeu să te binecuvinteze.
Şi pe tine, Jane.
Noapte bună.
Jane, ia-ţi astea. Grăbeşte-te.
Mâinile!
Boneta!
Papucii!
Mâinile!
Boneta. Boneta, Jones!
Burns, stai pe marginea papucilor. Îndreaptă-ţi picioarele imediat!
Acum pieptul ţi-e scos în afară, stai dreaptă.
Ridică-ţi capul, imediat! Nu-ţi permit atitudinea asta în faţa mea.
Pune mâna la gură!
Fată mizerabilă şi dezagreabilă ce eşti!
Nu te-ai spălat sub unghii în dimineaţa asta?
- Apa era îngheţată. - Asta nu-i o scuză!
Adu-mi nuielele.
Fată încăpăţânată!
Nimic nu te poate scoate din obiceiurile tale mizerabile.
Iertaţi-mă, dră Scatcherd.
Du-le de-aici!
Curăţenia stă alături de sfinţenie.
E timpul pentru lecţii, fetelor.
Du-te şi ia loc, vin imediat.
- Cine te-a învăţat să desenezi? - Am învăţat singură.
Obişnuiam să mă uit în cărţi, în casa mătuşii mele, Reed,
şi apoi încercam să copii pozele.
- Desenezi foarte bine. - Nu chiar.
Ba da. Ai talent. Eşti norocoasă.
- Helen, pot să te desenez? - Pe mine?
Ba da. Dă-ţi jos boneta. Ai un păr atât de frumos!
Cine-i fata aia cu păr roşcat?
Burns. Helen Burns.
Burns! Treci în faţă.
Frivolitate! Vedeţi frivolitatea? Păr lung, ondulat, o mulţime de cârlionţi roşcaţi!
E împotriva tuturor principiilor acestei şcoli. Ştii la fel de bine ca mine.
E vina mea, dle. Eu i-am spus să-şi dea jos boneta.
Nu-mi pasă de bonetă. Părul ei ondulat îi trădează frivolitatea!
Nu e frivolitate, dle Brocklehurst. Părul Helenei e ondulat natural.
Şi de păcătuit, nu păcătuieşte tot natural?
Sunt aici să vă învăţ disciplina.
Sunt aici să corectez natura. Şi dvs la fel, dră Temple!
Daţi-mi voie să-i aranjez părul, astfel încât să nu vă mai deranjeze.
Nu deranjul meu e problema. E frivolitatea copilei cea care trebuie stârpită!
"Frivolitatea (prefăcătoria) şi cuvântul mincinos îndepărtează-le de la mine"
Pilde, capitolul 30, versetul 8.
- Părul fetei trebuie tăiat! - Nu!
A spus cineva ceva?
De ce să fie ea pedepsită pentru părul pe care i l-a dat Dumnezeu?
Adu-mi foarfeca...
Tu, Jane Eyre!
Ai auzit ce-am spus?
N-am să-ţi mai spun o dată!
Părul îţi va creşte din nou, în curând.
Şi dacă va fi tăiat din nou, va creşte din nou.
Şi va fi chiar mai frumos decât era înainte.
- Te doare când tuşeşti? - Uneori.
Vino. Bagă-te în pat.
Sunt sigură că vă încearcă regretul.
Sunt sigură că le invidiaţi, toate, pe celelalte fete
care au fost binecuvântate cu o viaţă mai fericită.
Dar voi toate aţi fost binceuvântate cu inteligenţă.
Inteligenţa şi educaţia potrivită, vă va aduce independenţa spiritului.
Şi asta e cea mai mare binecuvântare dintre toate.
Singurul lucru care contează în viaţă e să fii în armonie cu Dumnezeu.
- Ce e asta? - Treceţi în pat.
Treceţi în pat.
Imediat. Toată lumea. Dră Temple!
Mă îngrijorează Helen Burns. Tusea ei e din ce în ce mai rea.
Majoritatea fetelor mai tuşesc.
Cred c-ar trebui chemat doctorul.
Numai dl Brocklehurst poate face asta.
Atunci, ar trebui să vorbesc cu el.
Nu, dră Temple, o voi face eu.
- Helen? - Jane?
Tu eşti?
Ce faci aici?
- E trecut de unsprezece. - N-am putut adormi fără să te văd.
Eşti desculţă. Întinde-te. Vino lângă mine. Acoperă-te cu plapuma mea.
- Eşti atât de rece. - Nu plânge.
- Nu trebuie să plângi. - Te rog, nu mă părăsi.
- Vom fi iarăşi împreună. - Când? Unde?
Vom fi împreună în rai, pentru totdeauna.
- Vom fi? - Nu crezi asta?
Nu ştiu.
Trebuie să crezi, Jane. Trebuie să crezi. D-zeu va avea grijă de noi.
Noapte bună, dragă Jane.
Helen!
Dle Brocklehurst! Dle Brocklehurst!
Am găsit-o, dle!
Burns!
Mă ocup eu de asta, dle.
N-o jeli, Jane. A ajuns într-un loc mai bun.
Dumnezeu să aibă milă de sufletul ei.
Vino, Jane!
Jane!
Trebuie să te grăbeşti, Jane. A sosit trăsura.
Sper că nu crezi că sunt nerecunoscătoare.
Nerecunoscătoare? Ce vrei să spui?
De când am venit la Lowood, mi-ai fost o adevărată prietenă,
ca şi Helen.
- Mă simt ca şi cum te-aş abandona. - Nu, nu! Nu trebuie să gândeşti aşa.
Nu. E bine şi e normal să începi o viaţă nouă.
Mi-aş dori să poţi veni cu mine.
Mulţumesc.
Dar... cred că e voia lui Dumnezeu să fiu aici.
Nu pot pleca.
Dumnezeu să te binecuvânteze.
Dacă dra Eyre, care a dat anunţ în Crainicul de Yorkshire marţea trecută,
poate să prezinte referinţe satisfăcătoare cu privire la caracterul şi competenţa sa,
i se poate oferi o slujbă.
E vorba de un singur copil, o fetiţă de aproape 10 ani,
iar salariul este de 30 de lire pe an.
Dra Eyre este rugată să trimită referinţele, numele, adresa şi alte detalii,
dnei Fairfax, la reşedinţa Thornfield.
Reşedinţa Thornfield!
- La revedere, dră! - La revedere.
Intraţi, dră!
Intraţi!
Leah! Leah! A venit dra Eyre!
Vreţi să mă urmaţi, dră?
Dnă Fairfax!
Dra Eyre!
Încântată, draga mea. Mă tem că ai călătorit ceva timp.
Probabil că eşti îngheţată. Dă-mi voie să te ajut.
- Vă rog... nu vă deranjaţi. - Oh, nu-i nici un deranj.
Cred că ţi-au amorţit mâinile de frig. Vino, vino lângă foc.
Încălzeşte-te.
Îndrăznesc să spun că un ceai fierbinte ar fi binevenit. Zahăr?
- Nu, mulţumesc. - Leah, fă nişte sandwichuri.
Ia loc, draga mea.
- Cheile. - Ce?
- Cheile, dnă Fairfax. - O, da.
Şi dacă drăguţa noastră mai e trează, roag-o să coboare.
Da, dnă Fairfax.
Copila e trează la orele cele mai imposibile.
Îmi imaginez că mama ei o ţinea trează toată seara.
- Nu e fiica dvs? - Nu!
Numele ei e Verans. Adele Verans. Eu nu am familie.
Mă bucur... Mă bucur mult că ai venit.
Unii s-ar putea să se simtă izolaţi aici, mai ales iarna.
Va fi plăcut să am pe cineva cu care să pot conversa de la egal la egal.
Desigur, poţi fi sigură că John şi soţia lui, Leah, sunt persoane cumsecade...
Iată-l pe învăţăcelul tău.
Vino, Adele. Ea e dna care o să te înveţe
şi o să te facă o femeie mai inteligentă într-o bună zi.
- Ea e guvernanta mea? - Desigur, micuţa mea.
- Poţi să-mi spui dra Eyre. - Vorbiţi franceză? Pot vorbi cu dta.
Da, dar acum suntem cu dna Fairfax
şi în prezenţa ei e mai politicos să încerci să vorbeşti engleza.
O înţelegi, când vorbeşte aşa?
Da.
Să-ţi cânt? Mama mi-a spus să cânt.
- Unde-i mama ta? - S-a dus. S-a înălţat la Sf Fecioară.
Mi-a spus să dansez şi să cânt. Pot să cânt pentru tine, acum?
Mâine dimineaţă, Adele. E târziu.
A trecut ora la care trebuia să fii în pat. Haide.
O să urcăm să-ţi ascultăm rugăciunile.
Pe aici, draga mea.
Haide, dră. Aici.
Thornfield e o veche şi bună reşedinţă, poate puţin neglijată în ultimii ani,
iar lucrurile se vor îndrepta doar dacă dl Rochester va veni acasă.
- Cine e dl Rochester? - E stăpânul acestei case.
N-ai să-l vezi. Nu trece niciodată pe aici.
Bineînţeles că trece uneori. Te-a adus pe tine, Adele, nu-i aşa?
Dar de cele mai multe ori e plecat.
Mademoiselle?
Ne vom înţelege?
Vom munci din greu şi vom fi mulţumite.
- Noapte bună, Adele. Spune-ţi rugăciunile. - Noapte bună, dră Eyre.
Noapte bună, dnă Fairfax.
Noapte bună, Adele.
N-am să te ţin toată noaptea. Sunt sigură că vrei să te retragi devreme.
Camera ta e chiar pe aici. Îi place Adelei.
E mică, dar m-am gândit că o să-ţi placă mai mult decât cele din faţă.
Acelea sunt mai mari, dar atât de posomorâte şi singuratice.
Aşa că nimeni nu doarme acolo.
Aproape că s-ar putea spune că dacă ar fi vreo fantoma la Thornfield Hall,
pe acolo ar bântui.
Aici e camera ta.
Asta-i pentru mine?
Ce-i? E vreo problemă?
Din ce în ce mai mult mi se pare că sunt într-un vis,
din care trebuie să mă trezesc.
Suntem reali. Iar tu eşti binevenită. Noapte bună, dragă. Somn uşor.
Mulţumesc, dnă Fairfax.
Aici, sus, e galeria principală.
Ce loc arătos!
Am lăsat ferestrele deschise să intre puţin aer.
În toate camerele nelocuite se lasă un aer greu, aşa că e necesar.
Dar ar trebui să vedem şi restul casei.
Aici sunt camerele stăpânului.
- Acesta e dl Rochester? - O, nu. E tatăl lui.
De ce o mai ţine aici, dl Rochester, în ciuda a tot ce s-a întâmplat, nu ştiu!
Una din ciudăţeniile lui!
Tatăl său şi fratele său au fost foarte nedrepţi cu el.
S-ar putea spune chiar... barbar.
Era fiul cel mai mic şi se aşteptau să sacrifice totul pentru familie.
A moştenit Thornfield cu doar 9 ani în umă.
Când era copil, era un băiat atât de drăguţ!
Cu siguranţă nu e un barbar dacă are grijă de educaţia Adelei.
Oh, nu. Dl Rochester îşi asumă responsabilităţile.
Şi este un stăpân corect şi deschis cu servitorii.
Şi este umblat prin lume şi foarte inteligent.
Dar când vorbeşte cu tine, nu poţi fi întotdeauna sigură
dacă glumeşte sau e serios, dacă e mulţumit, sau dimpotrivă.
Nu e un om fericit.
Oh, Doamne. Florile astea!
Mereu le spun că toate camerele trebuie să fie gata de primire.
Vizitele dlui Rochester poate că sunt rare, dar niciodată nu sunt anunţate.
Ce a fost asta?
Probabil una dintre servitoare, cel mai probabil.
Poate Grace Pool.
- Dar ai auzit? - O, da.
O aud adesea.
Coase, în una din camerele astea.
Grace!
Prea mult zgomot, Grace. Aminteşte-ţi dispoziţiile.
Ne putem întoarce pe aici.
- Nu eşti prea bună la aritmetică, Adele. - E plictisitoare. Nu e corect.
- De ce nu pot face altceva? - E datoria mea să te educ bine.
Învăţarea aritmeticii e o parte importantă.
Mama mi-a spus că e important să cânt şi să dansez. Şi asta nu e plictisitor.
Dacă vei fi o fată bună, am să te învăţ să cânţi la pian.
Da? Când?
- Poate mâine. - De ce nu acum?
Aritmetica astăzi, lecţiile de pian mâine.
Mă duc să mă plimb şi când mă voi întoarce,
vreau să văd câte dintre sumele astea le-ai făcut corect.
- Dar e dificil. - O poţi face. Ştiu că poţi.
V-aţi rănit, dle?
Pot ajuta cu ceva?
Haide!
Doar stai de o parte.
Dacă sunteţi rănit, pot aduce nişte ajutoare.
Mulţumesc, ar trebui să mă descurc. N-am nici un os rupt...
Ei bine, poţi pleca de acum.
Nici nu mă gândesc să vă las aici, dle, dacă nu văd că vă puteţi sui pe cal.
Ar trebui să fii acasă şi dta. De unde eşti?
De acolo.
- Ce? Casa aia cu creneluri? - Da, dle.
- A cui e casa aia? - A dlui Rochester.
- Îl cunoşti pe dl Rochester? - Nu, nu l-am văzut niciodată.
- Care e situaţia ta acolo? - Sunt guvernantă.
Aha, guvernanta.
Cred că trebuie să-ţi cer să mă ajuţi, până la urmă.
- Dacă ai fi atât de drăguţă... - Da, dle.
Vrei să iei calul de hăţuri şi să-l aduci la mine?
- Doar nu te temi? - Nu, dle.
Văd că muntele n-o să vină la Mahomed,
aşa că trebuie să-l ajuţi pe Mahomed să se ducă la munte. Vrei, te rog, să vii?
Mă scuzi. Dar nevoia mă obligă să mă sprijin de tine.
Mulţumesc. Vrei să-mi dai pălăria şi cravaşa?
Mulţumesc pentru ajutor.
Acum... grăbeşte-te spre casă, cât poţi de repede.
- Al cui e câinele ăsta? - Al stăpânului.
- Al cui? - Al stăpânului. Dl Rochester.
Tocmai a sosit.
Iat-o pe dra Eyre, dle.
Cred că piciorul se va vindeca în bune condiţii.
Doctorul va fi aici mâine dimineaţă.
Invit-o pe dra Eyre să ia loc.
Uite ce mi-a adus dl Rochester.
I-ai adus şi drei Eyre un cadou?
Aşteptai un cadou, dră Eyre? Îţi fac plăcere cadourile?
Nu prea ştiu, dle. N-am prea avut astfel de experienţe.
În general, sunt considerate lucruri plăcute.
"În general"... sunt considerate. Dar ce consideri tu?
Un cadou poate avea multe înţelesuri, nu-i aşa?
- De când eşti în casa mea? - De patru luni.
- Şi de unde ai venit? - Şcoala Lowood din Lancashire.
Lowood! Cât timp ai stat acolo?
10 ani. 8 ca elevă, 2 ca profesor.
Probabil că eşti foarte tenace
dacă ai supravieţuit atâta timp într-un astfel de loc.
Nu-i de mirare că păreai de pe altă lume când te-am zărit în calea mea.
M-am gândit inexplicabil la o poveste cu zâne
şi am fost gata să cred că mi-ai vrăjit calul.
Nici acum nu-s sigur. Ea e de vină pentru luxaţia mea.
Era gheaţă pe porţiunea aia de drum, dle. Asta v-a făcut calul să cadă.
Posibil. Dar încă nu sunt sigur.
Foarte bine, dră Eyre. Îţi urez noapte bună.
Adele! Priveşte şi ascultă.
Adică aşa?
Am examinat-o pe Adele. Şi am constatat că ai muncit din greu cu ea.
Nu e isteaţă şi nici nu are vreun talent, dar în foarte scurt timp a făcut progrese.
- A muncit din greu. - Înţeleg că o înveţi să cânte la pian.
- Da, dle - Eşti atrasă de muzică? Interpretezi bine?
Îmi place foarte mult muzica. Pot să cânt puţin.
"Puţin"! Ca orice fată cu şcoală, probabil mai bine ca altele, dar nu "bine".
Adele mi-a arătat nişte schiţe.
Mi-a spus că sunt ale tale.
Nu ştiu dacă sunt în întregime făcute de tine.
- Probabil te-a ajutat vreun maestru. - Nu m-a ajutat nimeni, dle.
Asta ţi-a rănit orgoliul.
Picturile astea trebuie să-ţi fi luat mult timp şi atenţie.
- Când le-ai făcut? - În ultima vacanţă petrecută la Lowood.
- Sunt nişte copii? - Nu dle, le-am făcut din cap.
- Din capul ăsta de pe umerii tăi? - Da, dle.
- Mai ai şi altele asemenea la tine? - Ar trebui să am. Mai bune, sper.
Erai fericită când ai făcut picturile astea?
N-am avut talentul de a picta ceea ce era în imaginaţia mea.
Întotdeauna am vrut să mă depăşesc pe mine, însămi.
Poate că tehnica ta nu e perfectă.
Dar unele expresii sunt magice.
- E ora 21. Adele e în pat? - Nu încă, dle.
Ar fi trebuit demult să fie în pat. Nu sunt de acord cu orele acestea târzii.
Poţi pleca, dră Eyre.
Aş fi făcut marginile mai întunecate...
Piciorul îi e mai bine. Va pleca în curând, de acum.
Poate.
Îmi va frânge inima.
Poţi desena portretul lui? Ca să poată rămâne cu mine?
Mă examinezi, dră Eyre.
- Mă găseşti arătos? - Nu, dle.
Există ceva deosebit în tine. Ai aerul unei călugăriţe:
demodat, grav, simplu şi direct.
Şi când cineva îţi adresează o întrebare,
sau face o observaţie la care te simţi obligată să răspunzi, arunci un răspuns,
care dacă nu e brutal, e cel puţin neaşteptat. Ce vrei să spui cu asta?
Domnule, am răspuns prea simplu, îmi cer scuze.
Ar fi trebuit să spun că gusturile diferă,
şi că frumuseţea nu prea contează, sau ceva de genul ăsta.
Suporţi insolenţa mea, fără să te simţi jignită.
Foarte puţini stăpâni îşi pun problema dacă cei pe care-i plătesc se simt jigniţi sau nu.
Râzi vreodată, dră Eyre?
Nu contează. Dă-mi voie să văd ce desenează angajaţii mei plătiţi.
Pot?
Mi-ai surprins toate trăsăturile.
Nu! Nu! E al meu!
Însoţeşte-mă, dră Eyre!
Adele, continuă să lucrezi. Şi aminteşte-ţi: umbra e la fel de importantă ca lumina.
- Crezi asta? - Ce, dle?
Că umbra e la fel de importantă ca lumina.
Cred că nici unul dintre noi nu e perfect.
Cred că nici unul dintre noi nu e lipsit de nişte tare ascunse.
În mod natural, nu te caracterizează sobrietatea, cum nici pe mine viciul.
Am avut, cândva, inima plină de sentimente de tandreţe.
Dar soarta m-a încercat din greu.
Acum sunt tare şi rezistent ca o minge de cauciuc.
Crezi că mai e vreo nădejde pentru mine?
Nădejde pentru ce, dle?
Să mă transform dintr-o minge de cauciuc, înapoi în carne şi oase?
Vino, Pilot!
- Totul e în regulă, draga mea. - Ce om ciudat.
E atât de schimbător şi abrupt.
Presupun că m-am obişnuit cu el.
- Şi trebuie să-l înţelegem. - De ce?
Pe de o parte pentru că aşa e firea lui şi nimeni nu-şi poate schimba firea,
pe de altă parte, are probleme de familie.
Dar el n-are familie.
Sunt amintiri dureroase, care mai bine ar fi uitate.
- Bravo, bravo! - Foarte bine, Adele.
Nu-i aşa că astfel dansa şi mama pentru dvs, dle?
Exact... Şi acum...
...du-te la culcare. Fairfax, scoate-o de aici.
O, nu. Dle, lasă-mă să mai stau puţin. Vrei să dansez din nou?
- Fă ce ţi-am spus! - Vă rog...
Nu mă contrazice! Fă ce ţi se spune.
Vino, Adele. Vino.
Ei bine?
Pe mine trataţi-mă cum vreţi, dar n-ar trebui să trataţi aşa un copil.
Am s-o tratez aşa până va fi cum trebuie.
De câte ori mă uit la Adele, văd miniatura mamei ei.
Aceeaşi frumuseţe, acelaşi farmec fără milă.
Era dansatoare.
N-am fost primul care a iubit-o, dar ea mie mi-a spus că eram tatăl Adelei.
Atunci, voisem s-o cred, dar apoi, am găsit-o în braţele unui viconte.
I-am tras un glonte în "aripa" lui slăbănoagă,
ei i-am dat banii din portmoneu şi am alungat-o.
Aşa că, probabil vei gândi altfel despre copilă acum
şi-mi vei spune c-ar trebui să caut o altă guvernantă.
Adele nu e vinovată pentru greşelile mamei ei... sau ale dumitale.
Ale mele? Dar ce-am făcut? Am fost "idiotul satului"?
Aţi făcut-o pe Adele să se simtă nedorită şi neiubită.
De ce n-aţi lăsat-o în Paris, unde era fericită?
Pentru că maică-sa o abandonase!
Când m-am uitat în jur, eram tot ce-i rămăsese.
Şi eu îmi onorez obligaţiile!
Chiar dacă nu mă sileşte un tribunal.
Nimeni nu poate contesta asta.
Noapte bună, dră Eyre.
Dle Rochester! Dle Rochester, treziţi-vă!
Treziţi-vă, dle, vă rog.
E vreo inundaţie?
Ajutaţi-mă, dle!
Mai dă-mi apă!
- Ce s-a întâmplat? - Nu ştiu.
- Am auzit râsul ăla ciudat. - Grace...
- Ce faceţi? - Stai aici şi nu mişca.
Pune pe tine mantia mea. Eşti udă până la piele.
Grace!
Deschide uşa, Grace!
- Era ce-am crezut. - Grace Poole, dle?
- Cu siguranţă. - Ar trebui s-o alungaţi.
Să nu spui nimic despre tărăşenia asta.
Voi da eu explicaţii pentru toate astea.
Te poţi reîntoarce în camera ta, de acum. Nu mai ai de ce să te temi.
- Noapte bună, atunci, dle. - Ce?
- Mă părăseşti? - Mi-aţi spus să plec.
Nu în maniera asta rece, grăbită, nu fără...
nu fără a ne lua rămas bun. Cel puţin... să ne dăm mâinile.
Trandafirii aveau spini...
Mi-ai salvat viaţa.
- Îţi sunt dator. - N-aveţi nicio datorie, nicio obligaţie.
Ştiam eu că ai să-mi faci un bine, cumva, cândva.
Am văzut-o în ochii tăi când te-am întâlnit prima dată.
Mă bucur că s-a întâmplat să fiu trează.
- Ce s-a întâmplat? Tremuri. - Mi-e frig.
- Frig... Ţi-e frig? - Da, dle.
Du-te, atunci, Jane. Întoarce-te în pat.
Curăţă astea. Tu cu mine avem ceva de discutat. Vom vorbi jos.
- Bună dimineaţa, dră Eyre. - Ce s-a întâmplat?
Stăpânul a citit în pat aseară,
a adormit şi lumânarea lăsată pe aşternuturi a iscat un incendiu.
Din fericire s-a trezit la timp ca să stingă flăcările. Leah, ia-le!
N-a auzit nimeni, nimic? Nu s-a trezit nimeni?
- Poate aţi auzit dvs ceva? - Da, Grace, am auzit.
Am auzit pe cineva râzând.
În locul dumitale, dră, m-aş obişnui să-mi încui uşa înainte de a mă duce la culcare.
Bună dimineaţa.
O, dră Eyre. Presupun c-ai auzit de accidentul stăpânului.
Ce şansă că n-a ars stăpânul în patul său. Leah!
- E în regulă? - E destul de bine.
S-a trezit în zori şi a plecat înainte de micul dejun.
A plecat? Unde a plecat?
La lordul Ingram, în cealaltă parte a Millcote-ului.
Se adună toţi pentru o petrecere acolo. Pernele...
- Vă aşteptaţi să se întoarcă diseară? - O, nu, nici chiar mâine seară, nu.
Când o lume atât de aleasă se adună laolaltă, nu se grăbesc să se despartă.
E posibil, chiar, să se hotărască să meargă la Londra, sau pe Continent,
iar dl Rochester să nu se mai arate pe aici chiar şi un an.
E chiar favoritul doamnelor la petreceri.
Dra Blanche stă alături de el de câţiva ani.
- Dra Blanche? - Fiica lordului Ingram.
- Cea mai drăguţă fată din ţinut. - Chiar aşa, dră.
- Stăpânul o place? - O, da...
E un om diferit când e cu ea. Vesel şi plin de viaţă, că nu l-ai recunoaşte.
Vino, Leah...
Eşti o proastă!
Hai, ajută-mă cu cearşafurile astea.
- Repede, vor veni curând. - Fă tu asta.
- James, grăbeşte-te şi du-le în sufragerie. - Da, dnă.
Colţ peste colţ...
Dnă Fairfax, voiam să văd dacă putem ţine o broască aici.
- O ce? - O broască!
Draga mea, n-am timp de broaşte, acum.
Dl Rochester poate ajunge în orice minut, cu elita din jurul lordului Ingram.
Nu mi-a mai făcut aşa ceva înainte.
Toate doamnele o să vină cu cameristele, iar toţi domnii cu valeţii!
Până acum nu putea sta la Thornfield,
iar acum pare să fie hotărât să umple casa cu musafiri.
- Vin! - Ce?
- Vin! - Încetişor, încetişor.
Dră, văd nişte doamne care vin.
E dna Ingram şi dna Eshton... Da, şi dna Lyn.
Şi aceea, bineînţeles, e dra Blanche.
Credeţi că dl Rochester e îndrăgostit de dra Ingram?
- N-ar trebui să pui astfel de întrebări. - De ce nu?
- Pentru că nu e treaba noastră. - Ar fi treaba mea, dacă se căsătoresc.
Adele, încetează discuţia asta.
Întoarce-te la temele tale.
Sper că n-o să se mărite cu el.
Am auzit o cameristă spunându-i lui Leah că e interesată doar de bani,
şi camerista spunea că el a câştigat o avere în Jamaica.
Adele!
Dră Eyre!
Dl Rochester vrea s-o aduci pe Adele la petrecere
şi vrea să staţi amândouă până se face ora ei de culcare.
- Cu siguranţă nu vrea să rămân şi eu. - Ba da...
Spunea: "dacă obiectează ceva, spune-i că e dorinţa mea".
Astea au fost exact cuvintele lui.
Nu-i aşa că-mi vine bine rochia, doamnă?
Da. Poţi să te duci acolo.
Bună seara, doamnelor.
Ce puişor! Trebuie să fie protejata dlui Rochester.
- Micuţa franţuzoaică de care vorbea. - Care e numele tău, copilă?
Adele, doamnă.
Edward! Credeam că nu-ţi plac copii.
Nu-mi plac.
Atunci ce te-a determinat să o iei în grijă pe micuţa creatură?
De unde ai cules-o?
- N-am cules-o, a fost lăsată în mâinile mele. - Ar trebui s-o trimiţi la vreo şcoală.
Nu-s sigur că-mi pot permite o şcoală. Sunt atât de scumpe!
- Nu-mi spune că ai tu grijă de ea. - Avem o guvernantă.
O guvernantă! Da, mi se păruse mie că am văzut una intrând.
Întotdeauna poţi recunoaşte o guvernantă din prima.
Sunt comune. Într-un mod aparte. Nu-i aşa, mamă?
- Ce să fie, dragă? - Guvernantele.
Nu-mi vorbi de guvernante. Doar s-aud cuvântul şi mă apucă furia.
Am suferit enorm de pe urma incompetenţei lor.
- Ce-i? - Nimic.
- Am spus ceva greşit? - Stă chiar în spatele tău.
- Cine? - Guvernanta!
Nu contează. Îngrijitoarele trebuie să audă adevărul.
Haideţi. E timpul să dansăm. Am lâncezit destul.
Dră Blanche, îmi faceţi, vă rog, onoarea?
Rochester, nu ştiam că-ţi place dansul.
- Dansează doar cu mine, col Dent. - Cu cine altcineva aş putea să vreau?
Dnă Benneth, cântă pentru noi.
Jane!
Eşti palidă.
- Dansam chiar atât de prost? - Nu, dle.
- Vino înapoi, până se duce Adele în pat. - Sunt obosită, dle.
Şi puţin deprimată.
- Ce e? Spune-mi. - Nimic, dle. Nu sunt deprimată.
Dar... eşti.
Într-atât că dacă mai spun ceva o să-ţi apară lacrimi în ochi.
- Le văd acolo, acum. - Vă rog să mă scuzaţi, dle.
- Sunt foarte obosită. - Foarte bine, atunci.
Te scuz în seara asta, dar cât vor sta musafirii aici,
vreau să fii alături de noi în fiecare seară.
E dorinţa mea, Jane. N-o ignora.
- Vă pot ajuta cu ceva, dle? - Aş... vrea să-l văd pe dl Rochester.
Casa e plină de oaspeţi.
Dl Rochester şi cu mine suntem vechi... prieteni şi sunt... foarte obosit.
Am bătut drum lung să-l văd. Tocmai din Jamaica.
- Pot să ştiu numele dvs, dle? - Mason. Richard Mason.
Peter, du-l pe dl acesta în dormitorul tapisat.
Naiba să te ia!
- Mai e ceva, dle? - Nu, mulţumesc.
Jane!
- Am nevoie de ajutorul tău. - Ce s-a întâmplat?
Vino cu mine.
- Nu ţi se face rău dacă vezi sânge? - Nu cred.
Dă-mi mâna. Nu vreau să risc să leşini.
Aici, Jane. E un burete în lighean. Încearcă să opreşti sângerarea.
Eu mă duc să aduc un doctor. Nu lipsesc mult.
Ai o jumătate de oră să închizi rana şi să-l scoţi de aici.
- De ce-ai venit? De ce? - Am crezut că fac bine.
- Ai crezut. Ai crezut! - Spunea că o să-mi golească inima.
Ţine-l la tine acasă până se face bine.
Voi veni într-o zi sau două să văd cum e.
Săraca de ea...
- Să fie îngrijită atent, cu... - Da, da. Fac tot posibilul.
Şi voi continua s-o fac.
- Nu e vina ei. - Ştiu asta. Doar tu eşti de vină.
Du-te!
- As de pică! - ...
Ei bine, ştii ce se spune: noroc la cărţi, ghinion în dragoste.
Draga mea, du-te şi alătură-te celorlalţi invitaţi.
M-am plictisit de jocul ăsta. De ce nu jucăm altceva?
Ce-ai vrea să jucăm?
Lordul Brancaster are o masă de biliard. Ar trebui să cumperi una.
- Ador biliardul. - Sunt destul de scumpe mesele.
Nu ştiu dacă-mi permit una.
Persoana aceea te caută pe tine?
- S-a întâmplat ceva? - Pot să vorbesc cu dvs, dle?
- Ce e? - Am primit o scrisoare dimineaţă.
Dacă nu vă deranjează, dle, aş dori să plec.
De ce?
- Pentru că e bolnavă o doamnă bătrână. - Ce doamnă bătrână?
Numele ei e dna Reed. E mătuşa mea.
Credeam c-ai spus că n-ai rude.
Nici una dinspre partea mea, dle.
Dna Reed m-a alungat când eram copil.
Atunci de ce te-ai grăbi s-o vezi?
E pe moarte. Nu pot ignora dorinţa unei muribunde.
- Te-aş putea convinge să rămâi? - Nu, dle.
Mă voi reîntoarce la Thornfield.
Deci ar trebui să ne luăm rămas bun.
Da, dle.
Şi cum se face asta, de obicei? Învaţă-mă, căci nu-s obişnuit.
Se spune: "rămas bun", sau altfel - cum doriţi.
Rămas bun, dră Eyre...
pentru moment.
- Asta-i tot? - Da, dle.
Să ne strângem mâinile.
Aminteşte-ţi ce-ai promis.
Mulţumesc.
Dle Rivers, a venit dra Eyre.
Dră Eyre, sunt St John Rivers, din Gateshead. Încântat.
Vă rog, intraţi.
V-am scris pentru că mătuşa dvs era nerăbdătoare să vă vadă.
Familia are mari necazuri, dră Eyre.
John Reed, vărul dvs, a murit luna trecută într-o cameră din Londra.
A murit? Cum?
Se spune că şi-a ruinat sănătatea, în companii nefaste.
Moartea lui a adus-o pe mătuşa dvs în starea asta.
Ea e sora mea, Mary.
Mary, o iau pe dra Eyre să-i arăt împrejurimile.
O să mă întorc repede.
Semeni cu...
- ...Jane Eyre. - Sunt Jane Eyre.
Sunt foarte bolnavă.
Mintea mi-e foarte tulburată... de două rele pe care ţi le-am făcut.
Una e nerespectarea promisiunii făcute soţului meu,
că te voi creşte ca pe fiica mea.
Cealaltă... Du-te la cutia cu documente... şi scoate scrisoarea care se află acolo.
Citeşte scrisoarea.
Doamnă, aveţi bunătatea de a-mi trimite adresa nepoatei mele,
Jane Eyre, şi să-mi spuneţi ce mai face.
Intenţionez să-i scriu cât mai degrabă şi s-o chem la mine, în Madeira.
Nefiind căsătorit, şi fără copii,
aş vrea s-o înfiez cât mai sunt în viaţă
şi să-i las ei, după moartea mea, toată averea ce-mi va rămâne.
Scrisoarea aceasta e de acum trei ani.
De ce nu mi-a scris niciodată?
I-am scris...
I-am spus că nu ştiu nimic despre tine.
Dacă vrei, scrie-i... Spune-i că am minţit.
Te-ai născut să fii tortura mea.
Nu sunt răzbunătoare. Hai să fim prietene.
Atunci, iubeşte-mă sau urăşte-mă, după cum doreşti.
Ai iertarea mea totală şi necondiţionată.
Îmi doresc să se întoarcă.
- Dră, credeam c-aţi plecat de tot. - Ţi-am spus c-o să mă întorc.
- Aţi spus o săptămână şi s-a făcut o lună. - Iartă-mă, Adele.
Dl Rochester mă trimite de aici la o şcoală.
Mă temeam că voi pleca şi n-am să vă mai văd vreodată.
- La o şcoală? - La Paris. La o şcoală de tinere doamne.
Adele!
Du-te şi spune-i bucătăresei că s-a întors dra Eyre.
Mai e nevoie de un tacâm la masă.
Am să-i spun să facă o prăjitură mai deosebită.
- Deci te-ai întors, până la urmă. - Aşa cum am promis.
Aşa cum ai promis...
Eşti foarte tăcută în seara asta.
- La ce te gândeşti? - La multe lucruri, dle.
Lucruri de-ale mele. Că sunt înapoi la Thornfield.
Şi?
- Adele mi-a spus c-o trimiteţi la şcoală. - Da.
E o idee bună, nu crezi? Parisul e casa ei, până la urmă.
Pot să întreb de ce, dle?
M-am gândit că poate-ai ghicit.
Poate... Poate pentru că trebuie să vă căsătoriţi?
Exact. Precis.
Cu profunzimea dumitale obişnuită, ai pus punctul pe i.
O să mă căsătoresc.
Ceea ce înseamnă că Adele va merge la şcoală.
Iar tu va trebui să-ţi găseşti o nouă slujbă.
- Voi da un anunţ, chiar eu. - Nu, n-o s-o faci.
Am auzit de o slujbă care ţi s-ar potrivi.
Guvernantă a cinci fete în Irlanda.
E departe.
Nu contează, o fată ca tine nu se teme de o călătorie.
Nu de călătorie, ci de distanţă. Şi apoi, marea e aşa o piedică...
- Faţă de ce, Jane? - Faţă de Anglia. Şi faţă de Thornfield.
Şi...
Uneori am nişte sentimente ciudate faţă de tine.
Mai ales când eşti aproape de mine, ca acum.
Sentimentele pe care le am sunt strâns legate...
de partea stângă a pieptului, unde e inima,
şi la fel de strâns legate de tine.
Când vei pleca în Irlanda,
cu toată distanţa dintre noi,
mă tem că legătura aceasta se va rupe
şi voi sângera pe dinăuntrul meu.
- Dar tu eşti înţeleaptă şi mă vei uita. - Niciodată. N-o să vă uit niciodată.
Îmi doresc să nu mă fi născut. Să nu fi venit vreodată la Thornfield.
Şi-n cealaltă casă va fi bine.
Cum puteţi fi atât de stupid? Cum puteţi fi atât de crud?
Poate că sunt săracă şi simplă, dar nu sunt lipsită de sentimente.
Nu e vorba de casă, ci de viaţa pe care am dus-o aici.
Aici n-am fost tratată rău.
N-am fost exclusă. Am fost tratată ca o egală.
Aşa şi eşti, Jane.
Dar şi aşa... şi aşa...
Da, aşa, dle. Şi, totuşi, nu doar aşa.
Sunteţi un om însurat, sau ca şi însurat.
- Lăsaţi-mă să plec! - Te rog, stai.
Nu te zbate ca o pasăre sălbatică ce vrea să scape din colivie.
Nu sunt o pasăre de colivie. Sunt o fiinţă umană. Independentă.
Cu o voinţă proprie.
Atunci, rămâi!
- Rămâi şi mărită-te cu mine. - Cum îndrăzniţi să râdeţi de mine?
Spun serios asta. Rămâi la Thornfield şi fii soţia mea.
Cum rămâne cu dra Ingram?
Dra Ingram? N-o iubesc pe dra Ingram şi nici ea nu mă iubeşte.
Jane, eşti deosebită, aproape nepământeană.
Te iubesc ca pe mine însumi.
Te implor, mărită-te cu mine.
Spune: "Edward, oferă-mi numele tău".
Spune: "Edward, mă voi mărita cu tine".
Da...
Nu ştiu ce să-ţi spun. Sunt uimită.
Mi se pare că am visat.
Ca şi cum dl Rochester ar fi intrat şi ar fi spus că într-o lună vei fi soţia lui.
La fel mi-a spus şi mie.
Ştii ce mult ţin la tine, Jane, dar...
eşti atât de tânără şi-i cunoşti atât de puţin pe bărbaţi.
Remarcasem că dlui Rochester îi creştea afecţiunea faţă de tine.
Şi voisem în multe rânduri... pentru binele tău, să te pun în gardă.
De ce?
E o vorbă străveche: "Nu tot ce străluceşte e aur",
şi în acest caz, mă tem...
că s-ar putea să fie, poate, ceva diferit de ceea ce te aştepţi.
E imposibil ca dl Rochester să aibă sentimente sincere faţă de mine?
Nu, nu e asta, draga mea, ci...
E un bărbat mândru. Toţi Rochesterii au fost mândri.
Gentlemanii din poziţia lui nu se căsătoresc, de obicei, cu guvernantele.
Poftim, Jane.
Să încercăm aşa, da?
Aşa. Întoarce-te, dragă.
O, arăţi încântător.
- L-ai văzut pe preot? - Da, dle. Tocmai a sosit.
- Trăsura? - Mai avem de înhămat caii.
Vreau să fie gata imediat ce se termină ceremonia.
Da, dle.
- Jane! Jane! - Da. Sunt aici.
- Regrete? - Doar că Adele e la şcoală.
I-ar fi plăcut să mă vadă în rochia asta.
Poţi să pictezi un portret şi să i-l trimiţi.
Aşa cum stai acum, în lumina dimineţii.
Ne-am adunat toţi aici, cu voia lui Dumnezeu,
pentru a uni acest bărbat şi această femeie,
în sfânta căsătorie,
pentru a forma un cuplu,
căci cuplurile care nu sunt unite prin Cuvântul Lui,
nu sunt binecuvântate de Dumnezeu
- şi nici nu este legală... - Căsătoria nu poate continua!
Declar că există o piedică.
- Continuă, dle. - Nu pot!
Care e natura acestei piedici?
Dl Rochester e un bărbat însurat.
- Cine eşti tu? - Numele meu e Briggs. Sunt avocat.
Am fost angajat să apăr interesele soţiei dvs.
- Nu există nicio soţie. - "Afirm şi pot dovedi, că la 20 oct 1829"
"Edward Fairfax Rochester din Thornfield,"
"era căsătorit cu sora mea, Bertha Antoinetta..."
"O copie a certificatului de căsătorie este acum în posesia mea."
Semnat: "Richard Mason"
Dovedeşte că am fost căsătorit, dar nu şi că soţia mea mai trăieşte.
Trăia acum trei luni. Am pe cineva care poate depune mărturie.
Atunci să depună, naiba să te ia!
Dle, nu uitaţi că vă aflaţi într-un lăcaş sfânt.
Aveţi bunătatea să vă arătaţi, dle.
Mason!
Închide-ţi cartea.
Nu va fi nicio nuntă.
Ce spun oamenii aceştia e adevărat. Am fost căsătorit.
Şi femeia cu care m-am căsătorit, încă trăieşte.
Veniţi acasă la mine. Toţi!
Veniţi s-o vedeţi pe pacienta lui Grace Poole.
Pe soţia mea!
Stai deoparte, Grace.
Aveţi grijă, dle. S-ar putea să muşte.
V-a văzut, dle. E mai bine să nu rămâneţi.
- Mai bine am pleca. - Tu să stai aici!
Aceasta e soţia mea. Sora ta, Mason!
Uitaţi-vă la ea. E nebună.
Aşa a fost şi mama ei, aşa a fost şi bunica ei.
Trei generaţii de nebuni violenţi. Nu mi s-a spus asta, nu-i aşa, Mason?
Ci mi s-a spus că era o partidă potrivită pusă la cale de tatăl meu,
care-mi aducea o avere, în timp ce familia ta făcea alianţă cu un Rochester.
Eu am făcut ce mi s-a spus.
Şi Bertha...
a fost ţinută departe de mine, până când nunta a fost aranjată cu isteţime.
Toată lumea a obţinut ce a vrut.
Cu excepţia mea.
Chiar dacă îi e mai bine aici decât într-un spital de nebuni,
eu mi-am petrecut ultimii 15 ani în chinuri groaznice.
Şi iată ce mi-am dorit:
această tânără care stă aici atât de gravă şi de tăcută.
Priviţi diferenţa...
şi apoi judecaţi-mă...
preot al Evangheliei şi om al Legii.
Şi amintiţi-vă cu ce măsură judecă El.
Destul, de acum.
Te iubesc. Spune-mi că mă iubeşti.
Te iubesc mai mult ca oricând. Dar asta e ultima oară când o voi spune.
Trebuie să te părăsesc.
Jane! Nu mă părăsi, Jane!
Jane!
Calul!
Dle Rochester!
Casa, dle!
- Unde-i Grace? - Acolo, dle.
Ai încredere, Bertha, ai încredere. John, Leah! Unde-i dl Rochester?
Dle Rochester, ajutaţi-mă!
Bertha!
Vino, nu-ţi fie teamă. Vino la mine. Te rog, dă-mi mâna!
- Bertha, vino la mine. - Nu!
Nu ţi-aş face vreun rău. Nu-ţi fie teamă, vino la mine!
Te rog! Vino, vino...
Nu!
Fără nicio direcţie sau vreun câştig în viitor,
am călătorit zile întregi.
În sfârşit, ghidată de vechile amintiri,
mi-am făcut drum, înapoi, spre Gateshead Hall,
şi spre casa pastorului, dl Rivers,
care se purtase frumos cu mine.
- Şi asta e pentru dvs. - Mulţumesc. O zi bună.
Sunteţi dra Eyre, nu-i aşa?
Vă amintiţi de mine? Sunt Mary Rivers. Sora pastorului.
Vă simţiţi rău?
- Cum e? - A dormit bine.
Doctorul a zis că va fi bine.
- Cum vă simţiţi? - Arătaţi mult mai bine.
Doctorul e mulţumit.
Cred că vă simţiţi destul de bine ca să vă puteţi da jos din pat în câteva zile.
Dar am fost bolnavă aproape o lună!
Nu mai pot sta aici.
Trebuie să-mi găsesc o slujbă şi o locuinţă.
Fiţi liniştită. Puteţi rămâne aici oricât doriţi.
St John, n-o mai fă să vorbească. Spune-i.
Dră Eyre. N-aş vrea să vă tulbur peste puteri,
dar am nişte noutăţi surprinzătoare.
Un domn a trecut pe aici, căutându-vă. Un avocat.
Mi-am luat libertatea de a acţiona în locul dvs.
Un avocat?
Ce voia?
Se pare că unchiul dvs din Madeira, John Eyre, a murit
şi v-a lăsat întreaga lui avere.
Întotdeauna a crezut că sunteţi în viaţă şi era ferm convins că într-o zi veţi fi găsită.
Suneţi singura lui rudă supravieţuitoare.
Aţi devenit o femeie bogată.
Acestea sunt actele legate de unchiul dvs
şi averea pe care aţi moştenit-o.
Acesta e unchiul dvs, John Eyre...
iar acesta e tatăl dvs, pe care nu l-aţi cunoscut.
Ce tânăr pare. Şi bun.
Era bun.
Printre hârtii e şi o scrisoare pe care a trimis-o unchiului,
în care îl anunţa naşterea dvs.
Aţi fost foarte iubită, dră Eyre.
Vă rog să mă iertaţi.
Nu e nimic.
Ştiu că aţi suferit mult.
Dar trecutul nu vă mai poate face niciun rău.
Sunteţi în siguranţă, de acum.
Pe măsură ce treceau lunile, mi se restabilea sănătatea
şi începeam să-mi refac puterile.
Cu cât îi cunoşteam mai mult pe dl Rivers şi sora lui,
cu atât îi plăceam mai mult.
Dar, deşi înconjurată de generozitate şi blândeţe,
gândurile îmi erau mereu atrase de trecut.
Spre locurile şi oamenii pe care nu-i puteam uita.
Helen Burns 1821-1834
Jane!
Eşti alături de noi de aproape şase luni
şi în acest timp am ajuns să te respect
şi să te admir foarte mult.
Nu mă aştept să mă iubeşti acum,
dar cu siguranţă vei ajunge să mă iubeşti după căsătorie
pentru ca uniunea să poată fi justificată chiar şi în ochii tăi.
Ceea ce-mi doresc acum, e afecţiunea ta.
Atenţia ta. Să fii alături de mine.
Ai toate lucrurile astea.
Jane, ceea ce-ţi ofer eu e încrederea şi onoarea.
Care sunt sincere şi de durată.
Sunt impresionată de ceea ce spui.
Dar nu mă pot decide asupra căsătoriei.
- Îmi trebuie timp să mă gândesc. - Desigur.
Dar, indiferent ce voi decide,
aş vrea să donez o parte din moştenirea mea,
în beneficiul fetelor de la şcoala din Lowood.
Şi, te rog, aş vrea să iei tot ce ai nevoie pentru munca ta de misionar.
Poţi să te ocupi tu de asta pentru mine?
Dnă Fairfax!
- Pilot! Bună, Pilot! - Pilot!
Pilot!
Nu mai fă gălăgie!
Dră Eyre!
Dnă Fairfax! Daţi-mi un pahar cu apă.
Cine-i acolo? Cine e?
Pilot m-a recunoscut.
Mi s-a zdruncinat creierul!
Ce iluzie mai e şi asta?
Dulce nebunie.
Degetele astea... Înseşi degetele astea...
Jane Eyre!
De multe ori am visat la momentul ăsta,
apoi visul s-a destrămat şi s-a risipit.
- Visule, sărută-mă, înainte să pleci. - N-am să te mai părăsesc niciodată.
Vei rămâne cu mine!
- Cum de? - Voi fi prietena ta.
Îngrijitoarea ta, însoţitoarea ta.
Nu vei rămâne singur atâta timp cât voi trăi.
Nu sunt cu nimic mai bun decât un copac ruinat,
- trăznit şi despicat de fulger. - Nu eşti o ruină, dle.
Eşti viguros şi plin de viaţă.
Plantele cresc şi se agaţă de tine.
Pentru că tăria ta le oferă un sprijin sigur.
Şi aşa m-am măritat cu el.
Încet, dar sigur, Edward şi-a recăpătat vederea
şi când primul născut i-a fost pus în braţe,
a putut vedea că îi moştenise ochii,
aşa cum fuseseră odată:
mari, strălucitori şi plini de viaţă.
Am trimis după Adele şi acum locuieşte cu noi.
Şi e iubită ca şi cum ar fi fost fata noastră.
Eram cu adevărat devotaţi, Edward şi cu mine.
Inimile ne băteau ca una. Fericirea noastră era deplină.
Traducerea şi adaptarea CATABEG